ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
02 жовтня 2025 року 
м. Київ 
 
справа № 534/556/25 
провадження № 61-10773св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у складі колегії суддів Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Чумак О. В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03 жовтня 2016 року між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
 
ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. 
 
Позичальник не виконувала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на           09 листопада 2024 року у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 266,03 грн, з яких: 48 180,36 грн - тіло кредиту; 9 085,67 грн - проценти. 
 
Враховуючи викладене, АТ «Акцент-Банк»просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області рішенням від 12 травня             2025 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовив. 
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема наявності у позичальника зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом. 
 
Позивач не надав виписок за рахунком, які б підтверджували фактичне використання відповідачем кредитних коштів, суми погашення заборгованості чи нарахування процентів. Наявний розрахунок заборгованості не підтверджено первинними документами, що ускладнює перевірку достовірності заявленої суми заборгованості. 
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент-Банк»подало засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу            АТ«Акцент-Банк» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року залишив без руху та надав строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було подати заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, у якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази. 
 
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд зазначив, що позивач просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення з підстав його несвоєчасного отримання лише 18 травня 2025 року. 
 
Однак, згідно з довідкою про доставлення електронного листа документ в електронному вигляді «Рішення» від 12 травня 2025 року у справі № 534/556/25 доставлено до електронного кабінету АТ «Акцент-Банк»13 травня 2025 року о 12:24:40, а апеляційну скаргу направлено до Полтавського апеляційного суду засобами поштового зв`язку 23 червня 2025 року, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом тридцятиденного строку на апеляційне оскарження. 
 
З огляду на викладене, заявнику необхідно надіслати на адресу апеляційного суду заяву, в якій навести обґрунтовані обставини причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
 
На виконання вимог указаної ухвали апеляційного судуАТ «Акцент-Банк» 11 липня 2025 року подало заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження. 
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Акцент-Банк» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що АТ «Акцент-Банк»не усунуло недоліки апеляційної скарги та не надало доказів, які б підтверджували, що банк отримав оскаржуване судове рішення саме 18 травня 2025 року, а не 13 травня 2025 року, як установлено судом. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
У серпні 2025 року АТ «Акцент-Банк»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
 
Касаційну скаргу АТ «Акцент-Банк»подало на підставі абзацу 2 частини другої          статті 389 ЦПК України і мотивувало тим, що апеляційний суд мав надати належну оцінку та врахувати долучену банком до апеляційної скарги накладну служби кур`єрської доставки Приватного підприємства «ДКО-ЕКСПРЕС» (далі - ПП «ДКО-ЕКСПРЕС»), якою підтверджується факт передання апеляційної скарги на відправлення 10 червня 2025 року, тобто з дотриманням визначеного процесуальним законом тридцятиденного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 12 травня 2025 року. 
 
Вказує, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 495/4322/20, передача документів для відправлення кур`єрській службі ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» прирівнюється до їх передання поштовій службі, що за приписами частини шостої статті 124 ЦПК України є підставою для поновлення процесуальних строків. 
 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Верховний Суд ухвалою від 26 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області. 
 
16 вересня 2025 року матеріали справи № 534/556/25 надійшли до Верховного Суду. 
 
Фактичні обставини справи 
 
У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 1-3, 33). 
 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області рішенням від 12 травня             2025 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовив (а. с. 43-44).
 
Згідно з довідкою про доставлення електронного листа документ в електронному вигляді «Рішення» від 12 травня 2025 року у справі № 534/556/25 доставлено до електронного кабінету АТ«Акцент-Банк» 13 травня 2025 року о 12:24:40 (а. с. 45). 
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент-Банк» 23 червня             2025 року засобами поштового зв`язку (через поштового оператора АТ «Укрпошта») надіслало до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а. с. 50-52, 58). 
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу            АТ «Акцент-Банк» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року залишив без руху та надав строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було подати заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, у якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (а. с. 63, 64). 
 
На виконання вимог указаної ухвали апеляційного суду АТ «Акцент-Банк» 11 липня 2025 року подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої, серед іншого, долучило накладну служби кур`єрської доставки ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» як доказ передання апеляційної скарги на відправлення 10 червня 2025 року (а. с. 67, 71, 72). 
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Акцент-Банк» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року (а. с. 82, 83). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України). 
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань. 
 
У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. 
 
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
 
У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу. 
 
Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. 
 
При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку (у разі її не подання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку          (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку неповажними). 
 
Відповідно до частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися; 2) копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи; 3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності). 
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. 
 
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
 
У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші). 
 
Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» (Bellet v. France)); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії» (Stagno v. Belgium)). 
 
Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді. 
 
Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубак проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду. 
 
Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів. 
 
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)). 
 
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року). 
 
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»). 
 
Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства. 
 
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18). 
 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 14 ЦПК України  у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет - це персональний кабінет         (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. 
 
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
 
Згідно з частиною шостою статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше                     17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
 
Отже, визначальним для унормування початку перебігу строку на апеляційне оскарження є вручення повного судового рішення. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22) наголосила, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України). 
 
Суд апеляційної інстанції у цій справі встановив, що АТ «Акцент-Банк» має свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. 
 
Згідно з довідкою про доставку електронного документа АТ «Акцент-Банк» 13 травня 2025 року отримало у свій електронний кабінет повний текст рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року. 
 
Отримання АТ «Акцент-Банк» копії судового рішення в електронному кабінеті є днем вручення повного тексту оскаржуваного рішення. 
 
Апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року подана до апеляційного суду 23 червня 2025 року, з посиланням на те, що копію повного тексту рішення АТ «Акцент-Банк» отримало 18 травня 2025 року. 
 
Взявши до уваги, що апеляційна скарга на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 травня 2025 року подана до апеляційного суду         через 1 місяць та 12 днів з дня ухвалення оскаржуваного рішення, тобто з пропуском тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції, встановивши, що заявник не довів існування об`єктивних перешкод для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у встановлений процесуальним законом строк, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі, правильно застосувавши приписи статті 357 ЦПК України. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційна скарга передана на відправлення кур`єрській службі доставки ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» 10 червня 2025 року, тобто в межах тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, є безпідставними з огляду на таке. 
 
Відповідно до статті 255 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. 
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» єдиний державний реєстр операторів поштового зв`язку - інформаційно-комунікаційна система, що містить інформацію про операторів поштового зв`язку України. Оператор поштового зв`язку - суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на території України та у встановленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку. Послуги поштового зв`язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів. Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. 
 
У статті 15 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що оператори поштового зв`язку надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. 
 
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про поштовий зв`язок» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, зокрема, встановлює порядок та форми ведення і веде єдиний державний реєстр операторів поштового зв`язку, забезпечує функціонування механізму подання повідомлень про внесення інформації до єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку. 
 
Відповідно до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого покладено згідно з частиною шостою статті 8 Закону України «Про поштовий зв`язок» на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» (ЄДРПОУ 36494404) не є повноважним оператором із надання послуг поштового зв`язку, оскільки такий суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрований (станом на дату подання апеляційної скарги) відповідно до вимог чинного законодавства та не наділений таким правовим статусом і повноваженнями. 
 
Отже, суб`єкт господарювання, якому відповідач 10 червня 2025 року передав документи з метою їх доставлення до Полтавського апеляційного суду, не набув статусу оператора поштового зв`язку, оскільки не включений до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, а тому такі дії позивача не можуть бути кваліфіковані як передання кореспонденції установі зв`язку у розумінні частини другої статті 255 ЦК України. 
 
При цьому, колегія суддів враховує, що відправлення листа кур`єрською доставкою відповідно до положень Закону України «Про поштовий зв`язок» є платною послугою і заявник мав би надати фіскальний чек (квитанцію, касовий чек тощо), який підтверджує дату здійснення поштового відправлення. Проте матеріали справи такого не містять. 
 
Відповідно, надана АТ «Акцент-Банк» накладна від 10 червня 2025 року № UA 10133223 служби кур`єрської доставки ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» не є належним доказом направлення матеріалів апеляційної скарги через пошту чи інші відповідні засоби зв`язку в контексті передання апеляційної скарги на відправлення саме 10 червня 2025 року, а тому такою датою слід вважати 23 червня 2025 року - день здачі зазначених матеріалів на Укрпошту (відомості Укрпошти за номером поштового відправлення 0505327216478) (а. с. 58). 
 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 904/299/22 та в ухвалах від 11 квітня 2024 року у справі № 922/3158/23, від 28 липня 2025 року у справі № 524/15453/24. 
 
Отже додана до апеляційної скарги накладна служби кур`єрської доставки ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» № UA 10133223, у якій до того ж відсутні відомості про отримання кореспонденції адресатом, не може слугувати доказом своєчасного звернення                  АТ «Акцент-Банк» до суду з апеляційною скаргою у цій справі. 
 
Посилання заявника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові               від 08 червня 2022 року у справі № 495/4322/20, згідно з якими передача документів для відправлення кур`єрській службі ПП «ДКО-ЕКСПРЕС» прирівнюється до їх передання поштовій службі, що за приписами частини шостої статті 124 ЦПК України є підставою для поновлення процесуальних строків, не заслуговують на увагу, оскільки Закон України № 2722-IX «Про поштовий зв`язок», яким передбачено обов`язкову реєстрацію суб`єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг поштового зв`язку, у єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку, був прийнятий 03 листопада 2022 року, тобто після ухвалення зазначеної постанови, що вказує на відмінність норм, відповідно до яких вирішувалося питання про відмову у відкритті апеляційного провадження. Отже, посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 495/4322/20, є нерелевантним. 
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування цим судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді: | Є. В. Петров
| А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко