ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8801/25 Справа № 2-8761/2010 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник/відповідач ОСОБА_1 ,
позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» та ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпросправу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1  на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025року,головуючий у суді першої інстанції Демидова С.О., ––
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У травні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заява обґрунтовувалась тим, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2010року у справі №2-8761/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто заборгованість 593114,33грн солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення кредитних коштів за договором № IFHAGL0000004V від 19 лютого 2008року.
На виконання вказаного рішення позивачу було видано виконавчий лист № 2 – 8761 від 04 листопада 2010року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 593 114,33грн, який з 10 грудня 2010року звернутий до виконанні, проте постановою державного виконавця від 19 вересня 2011року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можна звернути стягнення.
Заявник вказував, що 01 березня 2013року з метою виконання рішення суду, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, було укладено Договір купівлі-продажу квартири за 524800,00гривень, а 27 березня 2013року Договір про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири про зміну ціни продажу на 520 000,00грн, в якому сторони домовилися пункт 4 Договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 2013року викласти у наступній редакції: «4. Продаж цей за домовленістю вчинено за 520 000грн без ПДВ, які перераховуються “Покупцем” протягом десяти банківських днів на рахунок ПАТ КБ “Приватбанк” для зарахування на рахунок “Продавця” НОМЕР_1 . Згідно із нотаріальною заявою продавця кошти від продажу квартири покупцем перераховано безпосередньо на зазначений у договорі рахунок ПАТ КБ «Приватбанк».
Заявник вважав, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя та ОСОБА_2 , як позичальника в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 593 114,33грн в частині сплати 520 000 гривень виконане боржником добровільно в березні 2013року.
Крім того, зазначав, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021року у справі №344/5416/21, яке залишене в силі (зі зміною мотивувальної частини) постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2021року визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, на підставі якого рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 31 серпня 2010року у справі №208761/2010 з ОСОБА_1 , як з поручителя, було солідарно стягнено заборгованість за зобов`язанням ОСОБА_2 у сумі 593 114,33грн. 
14 червня 2024року боржниками на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010року у справі № 2-8761/2010, у ВП №23218494 було сплачено на рахунок Червоноградського ВДВС: 431,00грн витрати виконавчого провадження ВП №23218494; 73 114,33грн залишок боргу по кредитному договору № IFHAGL0000004V від 19 лютого 2008року та договору поруки № IFHA-4V від 19 лютого 2008рроку згідно рішення суду від 31 серпня 2010року у справі № 2-8761/2010, ВП №23218494; та 7 311,43грн виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від сплаченої суми у ВП №23218494.
З листа Шептицького відділу ДВС від 28 квітня 2025року №4/21325 вбачається, що 28 квітня 2025року державним виконавцем здійснено перерахунок стягнутих в межах виконавчого провадження ВП №23218494 коштів в сумі 73 114,33грн на погашення основної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк».
За наведених умов заявник стверджував, що на час звернення до суду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010року у справі №2-8761/2010 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» фактично виконане та кошти в сумі 593 114,33грн добровільно сплачені боржниками, та відповідно виконавчий лист № 2 – 8761 від 04 листопада 2010року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 593 114,33грн повністю та добровільно виконано.
Заявник вважав, що оскільки рішення суду повністю та добровільно виконано, то є усі підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025року у задоволенні заяви відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави передбачені статтею 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
18 липня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування ухвали суду і задоволення заяви в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що ухвала постановлена з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, та судом порушені норми процесуального права.
Заявник вважав, що оскільки рішення суду повністю та добровільно виконано, то є усі підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ “Приватбанк” просив її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, через те, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
25 вересня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 18 листопада 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010року у справі №2-8761/2010 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № IFHAGL0000004V від 19 лютого 2008року 593114,33,33грн.
На виконання рішення суду Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 04 листопада 2010року було видано виконавчі листи.
Листом від 05 січня 2024року Червоноградський ВДВС повідомив ОСОБА_1 про те, що сума заборгованості згідно виконавчого провадження № 23218494 становить: сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом 593 114,33грн; сума стягнення виконавчого збору 59 311,43грн; витрати виконавчого провадження 431,00грн та надав реквізити для сплати.
З листа Шептицького відділу ДВС від 28 квітня 2025року №4/21325 вбачається, що 28 квітня 2025року державним виконавцем здійснено перерахунок стягнутих в межах виконавчого провадження ВП №23218494 коштів в сумі 73 114,33грн на погашення основної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до листа Шептицького відділу ДВС від 13 травня 2025року повідомлено, що згідно платіжної інструкції № 9156 від 29 квітня 2025року кошти в сумі 73114,40грн перераховано на рахунок стягувача, платіжною інструкцією № 9193 від 29 квітня 2025року, кошти в сумі 7 311,5 грн виконавчий збір, платіжна інструкція № 9155 від 29 квітня 2025року, кошти в сумі 431 грн витрати виконавчого провадження.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Суд першої інстанції виснував, що відсутні правові підстави передбачені статтею 432 ЦПК України для визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що на підтвердження добровільного виконання рішення суду заявником дійсно надано платіжні інструкції про перерахування коштів стягувачу, проте заявником не надано належних доказів на підтвердження закінчення виконавчого провадження №23218494 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з його повним виконанням. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023року у справі № 824/2/22.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: – видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); – коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; – видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; – помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; – видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; – пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
У постанові від 20 лютого 2019року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскільки рішення суду повністю та добровільно виконано, то є усі підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки як встановлено, постановою державного виконавця від 19 вересня 2011року було повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, а не закінчено виконавче провадження з будь-яких причин.
Тож, за встановлених обставин відсутні підстави стверджувати про добровільність виконання рішення суду, як передумову для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 
Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Колегія суддів наголошує, що у разі виконання рішення в повному обсязі, питання про закінчення виконавчого провадження вирішується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, – апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 18 листопада 2025року.

Судді: