ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року 
м. Київ
справа №420/25000/24
адміністративне провадження № К/990/3811/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про     визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення     Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (постановлене суддею-доповідачем Бжассо     Н.В.) та     постанову     П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року (ухвалена суддями у складі колегії: судді-доповідача:      Коваля М.П., суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.          У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - скаржник, відповідач 1, Управління), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач 2), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця відповідно до     статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ     (далі - Закон №3723-ХІІ) з урахуванням виплат, зазначених у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не          менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22 січня 2024 року 12-Ф та довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22 січня 2024 року 12-Ф;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 24 січня 2024 року раніше призначеної пенсії державного службовця відповідно до     статті 37 Закону №3723-ХІІ     з урахуванням виплат, зазначених у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22 січня 2024 року 12-Ф та довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22 січня 2024 року 12-Ф.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона отримує пенсію за     Законом №     3723-ХІІ з 01 серпня 2018 року. 24 січня 2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі оновлених довідок про складові заробітної плати від 22 січня 2024 року, однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняло рішення про відмову у перерахунку пенсії, яке позивачка вважає протиправним.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року, позов задоволено.
4.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що неврегулювання Законом № 3723-ХІІ питання щодо перерахунку пенсій, призначених на підставі цього     Закону, не є звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням     Конституції України. Відтак, відповідачі мали керуватися Конституцією України, яка має найвищу юридичну силу, та її норми є нормами прямої дії. З огляду на це, врахувавши, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 наголосив на тому, що «посутній аналіз приписів статей 3, 8, 24, 46, 92 Основного Закону України дає підстави для висновку, що юридичний механізм індексації та перерахунку пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги є однією з конституційних гарантій дієвості права на соціальний захист», суди попередніх інстанцій дійшли висновку про задоволення позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
6.          На обґрунтування касаційної скарги відповідач вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень пунктів 10, 12     розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII     (далі - Закон №889-VIII),     статті 37 Закону №3723-ХІІ, Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок №622), а також без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2018 року у справі №227/479/17.
7.          У касаційній скарзі відповідач 1 не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про те, що у позивачки наявні умови для здійснення перерахунку пенсії на підставі положень     Закону №3723-XII, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22 січня 2024 року №12-Ф станом на січень 2024 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22 січня 2024 року          №12-Ф за грудень 2023 року.
8.          Скаржник вказує, що пенсійне забезпечення державних службовців регулюється, Законом №889-VIII, прикінцевими положеннями якого збережено право на призначення пенсії відповідно до     статті 37 Закон №3723-XII. Проте,     Закон №889-VIII не передбачає можливість проведення перерахунку раніше призначених пенсій. Отже, на думку скаржника, діюче законодавство не передбачає можливості проведення перерахунку пенсій державних службовців у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.
9.          Для обґрунтування своєї позиції відповідач наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 липня 2018 року у справі №227/479/17, у якому зазначено, що у відповідача не було правових підстав для здійснення, на підставі звернення позивача, такого перерахунку, у зв`язку із чим відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України. Така відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням змісту раніше набутих ним прав та/або порушенням сутності його конституційних соціальних прав, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
10.          Касаційна скарга надійшла до суду 30 січня 2025 року.
11.          Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі №     420/25000/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
12.          Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 10 вересня 2025 року.
13.          При розгляді цієї справи в касаційному порядку скаржником заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року.
Позиція інших учасників справи
14.          Від учасників справи відзиву на касаційну скаргу Управління не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів зазначає, що ухвалу Верховного Суду від 24 березня 2025 року, згідно даних про доставку в кабінет Електронного Суду, представником позивача та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області отримано 28 березня 2025 року о 04:14.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
15.           ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №     3723-ХІІ з 01 серпня 2018 року.
16.          24 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо перерахунку пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22 січня 2024 року 12-Ф та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22 січня 2024 року 12-Ф, у зв`язку із збільшенням заробітної плати працюючих державних службовців.
17.          Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30 січня 2024 року № 5845/03-16, позивачці відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки Законом №889-VIII не передбачено перерахунку пенсій, призначених за цим Законом.
Позиція Верховного Суду
18.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених     статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
19.          Згідно з положенням     частини четвертої статті 328 КАС України     підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
20.          Відповідно до     частин першої,     другої     та     третьої статті 242 КАС України     судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
21.          Крім того,     стаття 2     та     частина четверта статті 242 КАС України     встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
22.          Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є обґрунтованими з огляду на таке.
23.          Відповідно до     статті 19 Конституції України     правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
24.          Згідно зі     статтею 68 Конституції України     кожен зобов`язаний неухильно додержуватися     Конституції України     та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
25.          Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
26.          Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
27.          Відповідно до     статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
28.          Право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог     Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
29.          За приписами     пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України     основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
30.          До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом №     3723-ХІІ.
31.          Водночас з 01 травня 2016 року принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначаються Законом №     889-VIII.
32.          Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до     Закону №1058-IV.
33.          Крім того, пунктом 1 Порядку № 622     також, аналогічно до положень статті 90 Закону № 889-VІІІ, визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до     Закону № 1058-IV.
34.          Також колегія суддів зазначає, що підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №     889-VIII     визнано таким, що втратив чинність,     Закон №     3723-ХІІ,     крім     статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у     пунктах 10     і     12 цього розділу.
35.          Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених     статтею 25 Закону №3723-ХІІ     та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до     статті 37 Закону №3723-ХІІ     у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
36.          Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених     статтею 25 Закону №     3723-ХІІ     та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до     статті 37 Закону №     3723-ХІІ     в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
37.          Аналогічні положення закріплені у Порядку № 622.
38.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачці з 01 серпня 2018 року була призначена пенсія за віком за нормами     Закону №     3723-ХІІ,     яку вона отримує і наразі.
24 січня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі оновлених довідок про складові заробітної плати від 22 січня 2024 року, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що перерахунок пенсій державних службовців не передбачений чинним законодавством.
39.          Отже, у цій справі ключовим є питання з`ясування наявності у позивачки права на перерахунок пенсії, призначеної за Законом №     3723-ХІІ, на підставі нових довідок про складові заробітної плати, виданих за посадою, з якої особа звільнилася з державної служби, та встановлення наявності у неї відповідного суб`єктивного права.
40.          Колегія суддів звертає увагу, що порушене у справі питання можливості перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону № 3723-ХІІ, на підставі нових довідок про складові заробітної плати не є новим для судової практики й вже було предметом розгляду у Верховному Суді.
41.          Зокрема,     у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі №     300/936/23 викладено правовий висновок, згідно з яким ані Закон №     889-VIII,     ані Закон №     1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку     не передбачає     і стаття 37 Закону №     3723-ХІІ,     яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
42.          Верховний Суд у згаданій постанові також наголосив на принципі прямої дії закону в часі: до правовідносин щодо перерахунку пенсій підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент звернення за перерахунком, а не те, що діяло на час первинного призначення пенсії. Отже, законодавство, чинне на момент звернення позивачки, не передбачало можливості проведення перерахунку пенсії державного службовця, зокрема на підставі поданих нею довідок про оновлені складові заробітної плати.
43.          У контексті розгляду даної справи Суд бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №     3-р/2022     у справі №     3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність     Конституції України     підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №     889-VIII.
У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає     Конституції України     (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №     3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів     Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
44.          Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
45.          Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21.
46.          Крім того, у постанові від 25 липня 2025 року у справі №140/5363/24 Верховний Суд, керуючись указаними вище висновками, також наголосив, що чинне законодавство України     не встановлює правового механізму перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону № 3723-ХІІ, у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати. Визнання підпункту 1 пункту 2 розділу XI Закону № 889-VIII     таким, що не відповідає     Конституції України     (рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №     3-р/2022),     не надає особі безпосереднього права на перерахунок пенсії без наявності відповідного законодавчого врегулювання механізму такого перерахунку. До моменту внесення Верховною Радою України відповідних змін, якими буде унормовано порядок реалізації цього права, вимоги про переведення особи на пенсію державного службовця та її перерахунок не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
47.          У зв`язку із викладеним, колегія суддів не вбачає підстав вважати обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у ОСОБА_1 правових умов для реалізації права перерахунок пенсії на підставі оновлених довідок про складові заробітної плати від 22 січня 2024 року.
48.          Колегія суддів відхиляє доводи судів попередніх інстанцій щодо того, що рішення КСУ від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 саме по собі створює для позивачки безпосереднє право на перерахунок пенсії. Суд звертає увагу, що у вказаному рішенні КСУ дійшов висновку про неконституційність підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №     889-VIII у тій частині, в якій він унеможливлював перерахунок пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Водночас КСУ не визначив ані конкретних правових підстав, ані процедурного механізму здійснення такого перерахунку.
49.          Отже, рішення КСУ не може вважатися самодостатньою правовою основою для проведення перерахунку пенсії, а лише покладає на законодавця обов`язок унормувати відповідні правовідносини шляхом внесення змін до спеціального законодавства. До моменту здійснення такого законодавчого врегулювання порядок реалізації конституційного права на перерахунок пенсії залишається невизначеним, а відтак вимоги позивачки щодо проведення перерахунку не можуть вважатися такими, що мають належне правове підґрунтя.
50.          Колегія суддів відхиляє аргументи судів попередніх інстанцій про те, що відсутність механізму перерахунку пенсій, призначених за Законом №     3723-ХІІ, становить дискримінацію всупереч статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Протоколу № 12 до Конвенції. Дискримінація, за практикою Європейського суду з прав людини, має місце тоді, коли особи, що перебувають в однаковому або об`єктивно подібному становищі, зазнають різного поводження, і таке різне поводження не має об`єктивного та розумного обґрунтування. У цьому випадку відсутність у законодавстві механізму перерахунку пенсій, призначених за Законом № 3723-ХІІ, поширюється однаковою мірою на всю категорію пенсіонерів, що отримують пенсію на зазначених підставах. Законодавство не створює привілеїв для одних представників цієї групи за рахунок інших. Оскільки відсутнє різне поводження з особами, які перебувають у подібній ситуації, ключовий елемент для встановлення факту дискримінації відсутній. Відтак йдеться не про дискримінаційний підхід, а про загальну законодавчу прогалину, усунути яку має Верховна Рада України.
51.          При цьому колегія суддів зауважує, що конституційні гарантії соціального захисту, у тому числі права на належний рівень пенсійного забезпечення, дійсно покладають на державу обов`язок забезпечити ефективний правовий механізм реалізації такого права. Водночас здійснення цього обов`язку можливе виключно шляхом ухвалення відповідних законодавчих змін, які визначать порядок, умови та підстави проведення перерахунку пенсій. До моменту законодавчого врегулювання зазначених відносин у судів відсутні правові підстави для самостійного запровадження механізму перерахунку чи визнання за особою відповідного суб`єктивного права на підставі лише довідок про заробітну плату, оскільки це виходить за межі повноважень суду та суперечить принципу правової визначеності як складової верховенства права.
52.          Колегія суддів наголошує, що, визнавши наявність «законодавчого упущення» (legislative omission), Конституційний Суд України констатував невиконання законодавцем свого позитивного обов`язку. Однак усунення таких упущень належить до виключної компетенції Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади, що випливає з принципу розподілу державної влади, закріпленого у статті 6 Конституції України. Адміністративні суди, вирішуючи публічно-правовий спір, не можуть підміняти собою законодавчий орган та створювати новий правовий механізм, якого немає в чинному законодавстві. Розробка порядку, умов, підстав та визначення джерел фінансування для перерахунку пенсій є дискреційними повноваженнями Верховної Ради України. Спроба суду самостійно розробити такий механізм або зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок за відсутності закону, що його регулює, була б прямим втручанням у компетенцію законодавця та порушенням конституційного принципу розподілу влад.
53.          Колегія суддів також зазначає, що висновок про відсутність у суду повноважень самостійно створювати механізм перерахунку пенсії державного службовця узгоджується із природою міжнародних зобов`язань України.
Так, стаття І «Виконання взятих зобов`язань» (Частина VI) Європейської соціальної хартії (переглянутої) (Страсбург, 3 травня 1996 року), ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, передбачає, що виконання відповідних положень забезпечується за допомогою: «a) законів або правил; b) угод між роботодавцями чи організаціями роботодавців та організаціями працівників; с) поєднання цих двох методів; d) інших відповідних засобів».
Ця норма вказує, що реалізація зобов`язань держави у сфері соціальних прав здійснюється передусім через ухвалення законів та інших нормативно-правових актів, тобто шляхом створення чіткої і передбачуваної законодавчої бази. Отже, як висновок Конституційного Суду України у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022, так і міжнародні стандарти підтверджують, що механізм реалізації права на перерахунок пенсії має бути визначений законодавцем.
Відсутність такого врегулювання не може бути усунена судами шляхом самостійного визначення порядку і підстав перерахунку, оскільки це суперечило б принципу правової визначеності та виходило б за межі судових повноважень.
54.          Враховуючи зазначене, Суд доходить висновку, що суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 неправильно застосували положення пунктів 10, 12 розділу ХІ Закону №889-VIII, статті 37 Закону №3723-ХІІ, Порядку №622.
55.          Колегія суддів також вважає за необхідне надати оцінку доводам судів попередніх інстанцій щодо порушення принципу правомірних (легітимних) очікувань позивачки. Принцип правомірних очікувань, що є складовою верховенства права, захищає обґрунтовані сподівання особи на стабільність правового регулювання та дотримання державою взятих на себе зобов`язань. Проте такі очікування можуть виникати лише за умови, що для них існувала достатня правова підстава у чинному на той час законодавстві. Відомо, що після набрання чинності Законом № 889-VIII у законодавстві був відсутній будь-який правовий механізм, який би надавав особі право розраховувати на перерахунок її пенсії у разі збільшення заробітної плати працюючих держслужбовців. Таким чином, у позивачки не могло сформуватися правомірне очікування на проведення такого перерахунку, оскільки закон не створював для цього жодних передумов. Очікування особи не можуть вважатися правомірними, якщо вони виникають всупереч (contra legem) чи за відсутності прямої норми закону.
56.          Щодо посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2018 року у справі №227/479/17 Суд вказує, що останні ухвалені щодо правовідносин, які виникли у 2016- 2017 роках, та в умовах іншого нормативного регулювання, а саме до прийняття КСУ рішення від 23 грудня 2022 року №3-р/2022. У ній Верховний Суд констатував відсутність правових підстав для перерахунку пенсій державних службовців після виключення відповідного механізму з постанови КМУ №865 і до набрання чинності Законом №889-VIII. З огляду на це, Суд не бере до уваги таке посилання скаржника, оскільки наведена постанова не має визначального значення для вирішення справи, рішення у якій оскаржуються.
57.          Верховний Суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої у сфері соціальних виплат держави мають широку «сферу розсуду» (margin of appreciation) у виборі засобів реалізації права на соціальний захист. Водночас ця свобода не є абсолютною: на державу покладається позитивний обов`язок забезпечити реальний та ефективний доступ осіб до прав, гарантованих статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції. У даному випадку, відсутність у законодавстві передбаченого механізму перерахунку пенсій є проблемою саме законодавчої політики, а не індивідуальної дискримінації чи свавільного втручання адміністративного органу. Вирішення цього питання виходить за межі юрисдикції адміністративних судів, оскільки останні не можуть підміняти законодавця.
58.          Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами     статті 341 КАС України     суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
59.          При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 1 частини першої статті     1215     Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
60.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у     статті 1215 Цивільного кодексу України     передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
61.          Відповідно до     статті 351 КАС України     суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених     статтею 341 цього Кодексу     межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
62.          Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
63.          За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а касаційна скарга відповідача - задоволенню.
Висновки щодо розподілу судових витрат
64.          Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до     статті 139 КАС України, відсутні.
Керуючись     статтями 341,     345,     349,     351,     355,     356,     359 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                               В.М. Кравчук

                                                                                                                                  С.М. Чиркін