П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 947/34719/24	

Перша інстанція: суддя Скриль Ю.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Одесі апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції Національної поліції України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2025 року у справі № 947/34719/24 за адміністративним позовом   ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )  до  Департамента патрульної поліції Національної поліції України, третя особа  інспектор взводу 1 роти  1 батальйону 2 полку  Управління патрульної поліції  в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції   Таркіна Анастасія Сергіївна,   про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив :
-  скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 035969 від 19.09.2024, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 19.09.2024 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Таркіною А.С. складена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №035969, відповідно до якої 19.09.2024 якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, чим порушив п. 21 (а) ПДР. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 20 400,00 грн. При цьому позивач зазначає, що про розгляд вказаної справи йому нічого не відомо, повістки про виклик у судові засідання не отримував, копію постанови не отримував, про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами дізнався лише під час складання оскаржуваної постанови.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеофайл з приладу Трукам № ТС 000752, яким підтверджена законність зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказана постанова Приморського районного суду м. Одеси станом на момент винесення оскаржуваної постанови (19.09.2024) відповідно до норм ст. 291 КУпАП набрала законної сили. На момент винесення оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції встановлено, що позивач постанову Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24 в апеляційному порядку не оскаржував.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Київський  районний суд м. Одеси рішенням від 30 травня 2025 року позов задовольнив.
Скасував  постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №035969 від 19.09.2024, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 гривень 00 копійок.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП України відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 - закрив.
Стягнув на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-  суд першої інстанції не врахував, що на момент винесення оскаржуваної у цій справі постанови серії БАД №035969 від 19 вересня 2024 року, апеляційна скарга громадянином ОСОБА_3 подана не була, він вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік та таке рішення (постанова) набрали законної сили тобто, на момент винесення оскаржуваної у цій справі постанови у розпорядженні поліцейського були відсутні будь - які документи або інформація , які б свідчили про відсутність відстав для винесення оскаржуваної у цій справі постанови, у зв`язку з не існуванням на той час таких доказів.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином,  до суду не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 19.09.2024 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Таркіною А.С. складена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 035969.
Відповідно до вказаної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що 19.09.2024 о 16:20 годині ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER,реєстраційний номер НОМЕР_3 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, чим порушив п. 21 (а) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4ст. 126 КУпАП.
Вказаною постановою, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні вище вказаного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 400 грн, з зазначенням, що на підставі ст.307, ч. 2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі в сумі 40 800 грн.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваною постановою від 19.09.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 по справі № 522/10697/24, яка в подальшому була змінена постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2024 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ): виключено з мотивувальної та резолютивної частин застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що виключає вину у скоєному позивачем адміністративному правопорушенні за оскаржуваною постановою від 19.09.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАп.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КУпАП.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чиного законодавства.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.  Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно пункту 2.1ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордон служби, Держспецтранс служби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);
ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема якщо: водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, відповідно до оскаржуваної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що 19.09.2024 ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Відповідач на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови та підтвердження, що станом на час винесення оскаржуваної постанови 19.09.2024, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був позбавлений права керування транспортними засобами, надав копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24.
Відповідно до вказаної постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24 вбачається, що ОСОБА_1 , громадянин Маврикія, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17  000,00 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком 1 рік.
З даної постанови також вбачається, що ОСОБА_1 на дату розгляду справи № 522/10697/24 в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не направляв. Згідно з поясненнями, наданими у судовому засіданні представником позивача, останньому взагалі не було відомо про розгляд справи: повістки скеровувались на іншу адресу, ніж ту, за якою він зареєстрований та проживає. Про існування постанови Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП дізнався лише під час його зупинки 19.09.2024 (під час винесення оскаржуваної постанови).
Як встановлено судом апеляційної інстанції під час перегляду постанови Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності позивача, водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Щодо тверджень сторони позивача про необізнаність розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та її результатів суд зазначає про таке.
Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 16.12.2024, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2024 року у справі № 522/10697/24, при цьому встановив, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , який копію оскаржуваної постанови не отримував, з матеріалами справи захисник Чернієнко О.В. ознайомився 08 жовтня 2024 року. Апеляційна скарга подана засобами електронного зв`язку 16 жовтня 2024 року.
За наслідком її розгляду, 16.12.2024 Одеським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу представника позивача адвоката Чернієнка О.В. задоволено частково: постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини посилання про застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП у виді стягнення штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР). Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою Кабінета Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 (далі Положення). Особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами (п. 2 Положення).
Особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту, або уразі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної Конвенції про дорожній руху 1968 року, записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту. Посвідченням водія іноземної держави вважається також посвідчення водія з розпізнавальним знаком"SU"(СРСР),видане в республіках колишнього Союзу РСР. Зазначені особи підчас керування транспортними засобами можуть мати національне посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку. Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на національне посвідчення водія, а також видача їм національних посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться. Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення) (пункт 30 Положення).
Апеляційний суд встановив, що згідно з довідкою, яка складена старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області Желясковим В. відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 01 червня 2024 року, Гокул Житран не отримував посвідчення водія.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з ч.2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Отже позбавлення такого спеціального права, як керування транспортним засобом застосовується лише (виключно) до особи, якій таке право надано.
За таких встановлених обставин Одеський апеляційний суд виснував, що закон містить диференціацію щодо конкретних видів стягнень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, оскільки визначає, що відносно водія можливо застосувати такий вид державного примусу у виді стягнення, як штраф та позбавлення права керування транспортним засобом, останнє є безальтернативним. У той час, як до інших осіб, тобто тих, що не мають посвідчення водія, у тому числі іноземців, які не мають національного посвідчення водія, можливо застосувати лише такий вид стягнення, як штраф. З огляду на те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 не мав посвідчення водія національного зразка, що убачається із вказаної вище довідки, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для позбавлення його права керування транспортними засобами, а тому оскаржувану постанову суду потрібно змінити, та виключити з її мотивувальної та резолютивної частини посилання на застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Приймаючи вищевказані обставини в цілому, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного  висновку, що оскаржуваною постановою від 19.09.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 по справі №522/10697/24, яка в подальшому була змінена постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2024 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 : виключено з мотивувальної та резолютивної частин застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що виключає вину у скоєному позивачем адміністративному правопорушенні за оскаржуваною постановою від 19.09.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАп.
Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Положеннями ст. 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).
Тобто, суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.4 ст.126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення такого правопорушення.
Отже, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, незважаючи про складання відносно протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не був обізнаний про розгляд цієї справи, повісток не отримував, у судові засідання не з`являвся, про дату ухвалення рішення обізнаний не був, та як наслідок не отримував постанову Приморського районного суду від 17.07.2024, що стало підставою для поновлення Одеським апеляційним судом строку для звернення до суду з відповідною апеляційною скаргою.
Не наведено жодних важливих аргументів з цього приводу і в апеляційній скарзі.
Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення полягає у позбавленні особи права керування транспортного засобу. Як вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 16.12.2024, ОСОБА_1 вважається притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП у виді стягнення штрафу. Отже не є особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (зокрема відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони проступку).
Відповідно до ч. 1ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно дост. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Частиною 3 ст. 286 КАС України унормовано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Водночас, колегія суддів вважає слушним зауваження апелянта, що на момент винесення оскаржуваної у цій справі постанови серії БАД № 035969 від 19 вересня 2024 року, апеляційна скарга громадянином ОСОБА_3 подана не була, він вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Наведені факти підтверджують правомірність дій поліцейського під час складення постанови, однак з огляду на прийняте Одеським апеляційним судом 16.12.2024 рішення по справі № 522/10697/24 підстав для притягнення позивача до відповідальності немає
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )   є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2025 року у справі № 947/34719/24 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик    Г.В. Семенюк