ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/2308/24
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)                                                               
суддів: Іванова О.Г.,  Чередка А.Є.
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін:
від позивача:  Золотарьова М.К.
від відповідача: Прокопенко М,О.
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року у справі № 908/2308/24 (суддя Науменко А.О.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛ ВОРК» (вул. Соборності, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50065; код ЄДРПОУ 35006184)
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008; код ЄДРПОУ 00191230)
про стягнення 8 924 785 грн. 78 коп.
                                                            
ВСТАНОВИВ:

          Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року у справі № 908/2308/24 позов задоволено частково.   
          Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008; код ЄДРПОУ 00191230) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛ ВОРК» (вул. Соборності, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50065; код ЄДРПОУ 35006184) основну заборгованість у розмірі 8 235 146,93 грн (вісім мільйонів двісті тридцять п`ять тисяч сто сорок шість) грн 93 коп., пеню на суму 75 351 (сімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят одна) грн 60 коп., 3 % річних у розмірі 160 670,09 грн (сто шістдесят тисяч шістсот сімдесят) грн 09 коп., інфляційні витрати на суму 378   265 (триста сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 57 коп., витрати по сплаті судового збору на суму 107 097 (сто сім тисяч дев`яносто сім) грн 43 коп. та розстрочено виконання рішення суду в цій частині на шість місяців, зі сплатою рівними частинами щомісячно: 
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 70 коп. до 30.11.24; 
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 70 коп. до 31.12.24; 
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 70 коп. до 31.01.25;
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 70 коп. до 28.02.25;
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 70 коп. до 31.03.25;
- 1474905 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн 69 коп. до 30.04.25.
          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підрядник належним чином та у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором підряду № 20/2023/2098 від 23.05.2023 року та специфікаціями № 1 від 23.05.2023 року, № 2 від 24.07.2023 року, № 3 від 10.10.2023 року. Відповідач прийняв ремонтні роботи, зазначене обладнання та всі необхідні супровідні документи в повному обсязі без будь-яких претензій чи зауважень, що підтверджується первинними документами, однак оплату за виконані роботи в передбаченому договором порядку не здійснив.
         Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, не погоджуючись із висновками суду щодо відсутності ризиків здійснення оплати за договором на користь позивача та наголошуючи на порушенні строків виконання грошового зобов`язання.
         Позивач по справі надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення, вказавши на безпідставність доводів апелянта, оскільки достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували б висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги лише зводяться до переоцінки доказів, просить залишити рішення господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року у справі № 908/2308/24 без змін, а скаргу без задоволення.
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
         З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТІЛ ВОРК» (підрядник) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (замовник) укладений договір підряду № 20/2023/2098 (договір), за умовами п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку та на умовах цього договору роботи з ремонту змінного обладнання - грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь», перелік яких наводиться в специфікаціях (надалі – роботи). Роботи виконуються на території ТОВ «СТІЛ ВОРК». 
                   Згідно із п. 1.2. договору замовник зобов`язується надати підряднику об`єкт для виконання робіт, прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та строки, передбачені цим договором. 
                   Відповідно до п. 4.1. договору оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно протягом 10 (десяти) календарних днів від дати підписання замовником Акту виконаних робіт на підставі наданих підрядником актів та рахунків. 
                  Пунктом 10.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення строку оплати виконаних робіт, замовник сплачує підрядникові пеню у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на цей період, за який нараховується пеня.
                  Як свідчать матеріали справи, 23.05.2023 року між позивачем та відповідачем було підписано специфікацію № 1 до договору, відповідно до умов якої замовник доручає, а виконавець зобов`язується на свій ризик виконати в порядку та на умовах договору роботи з ремонту змінного обладнання - грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» у кількості 2 одиниць. Терміни виконання: 75 календарних днів-ремонт 1 одиниці при послідовному ремонті, можливий паралельний ремонт 2-х одиниць, з моменту передачі обладнання. Вартість робіт 2 одиниць складає 7 057 881,60 грн. з ПДВ, в т.ч. вартість ремонту одного грейфера складає 3 528 940,80 грн. з ПДВ. 
                   24.07.2023 року між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 1 до договору щодо збільшення загальної вартості робіт за договором до 7 933 440,02 грн. з ПДВ та специфікацію № 2 до договору щодо додаткового об`єму робіт з ремонту грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв. № 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» з терміном виконання робіт 30 календарних днів з моменту затвердження додаткових робіт. Вартість додаткових робіт 1 одиниці складає 875 558,42 грн. з ПДВ. 
                    10.10.2023 року між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 2 до договору, якою була змінена загальна ціна робіт за договором, яка становить 8 235 146,93 грн. з ПДВ, а також специфікацію № 3 до договору щодо додаткового об`єму робіт з ремонту грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» з терміном виконання робіт додатково 30 календарних днів з моменту затвердження додаткових робіт. Вартість додаткових робіт 1 одиниці складає 301 706,90 грн. з ПДВ. 
                    12.12.2023 року було укладено додаткову угоду № 3 до договору, якою були змінені терміни виконання робіт, визначені у специфікації № 1 від 23.05.2023 року, а саме: грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1 по 30.09.2023 року, грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №3 по 29.12.2023 року.
                    12.01.2024 року сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору, якою були змінені терміни виконання робіт, визначені у специфікації № 1 від 23.05.2023 року до договору, у зв`язку з чим терміни виконання робіт грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1 визначено по 30.09.2023року, грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №3 по 31.01.2024 року. 
                    02.02.2024 року було укладено додаткову угоду № 5 до договору, якою були змінені терміни виконання робіт, визначені у специфікації № 1 від 23.05.2023 року до договору, у зв`язку з чим терміни виконання робіт грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1 - по 30.09.2023 року, грейфера V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №3 - по 07.02.2024 року.
                   Судом встановлено, що 29.09.2023 року між сторонами був підписаний Акт здачі-приймання виконаних робіт № 99 про те, що підрядник надав, а замовник прийняв роботи ремонту грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» відповідно до відомості робіт у кількості 1 одиниці загальною вартістю 3 528 940,80 грн. з ПДВ. 
        Актом здачі-приймання виконаних робіт № 100 від 29.09.2023 року, що був підписаний обома сторонами, передано відповідачу додатковий об`єм робіт по ремонту грейферів V_5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» у кількості 1 одиниці загальною вартістю 875 558,42 грн з ПДВ. Дані акти зі сторони відповідача підписані без будь-яких претензій та зауважень. Передача вищевказаного відремонтованого грейфера відповідачу підтверджується підписаною сторонами договору товаро-транспортною накладною № 91 від 29.09.2023 року. 
                  Разом із грейфером та вищевказаними ТТН і актами здачі-приймання виконаних робіт відповідачу були надані рахунки на оплату № 282 від 29.09.2023 року та № 283 від 29.09.2023 року; 
                   06.02.2024 року був підписаний між позивачем та відповідачем акт здачі приймання виконаних робіт № 2 про те, що підрядник надав, а замовник прийняв роботи ремонту грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» відповідно до відомості робіт у кількості 1 одиниці загальною вартістю 3 528 940,80 грн з ПДВ. 
        Актом здачі-приймання виконаних робіт № 3 від 06.02.2024 року, що був підписаний двома сторонами, передано відповідачу додатковий об`єм робіт по ремонту грейферів V-5,6м3 рудно-грейферних перевантажувачів №1, №3 (РГП) інв.№ 10505842, 10506033 доменного цеху ПАТ «Запоріжсталь» у кількості 1 одиниці загальною вартістю 301 706,90 грн з ПДВ. 
        Дані Акти зі сторони відповідача підписані без будь-яких претензій та зауважень. Передача вищевказаного відремонтованого грейфера відповідачу підтверджується підписаною сторонами договору товаро-транспортною накладною № 3 від 06.02.2024 року. Разом із грейфером та вищевказаними ТТН і актами здачі_приймання виконаних робіт відповідачу були надані рахунки на оплату № 4 від 06.02.2024 року та № 5 від 06.02.2024 року. 
                   Як вбачається з матеріалів справи, підрядник належним чином та у повному обсязі виконав умови договору, зокрема, здійснив роботи відповідно до його положень та забезпечив їх приймання відповідно до актів виконаних робіт.
                   Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача складала 8 235 146,93 гривень.
          У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за виконані роботи за договором підряду, позивач просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 8 235 146,93 грн, пеню на суму 150 703,19 грн., 3 % річних у розмірі 160 670,09 грн., інфляційні витрати на суму 378  265, 57 грн. та витрати по сплаті судового збору на суму 107 097 грн 43 коп.
          Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Згідно ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Відповідно до ст. ст. 7, 13 ГПК  України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
                  За доводами апеляційної скарги не вбачається, з яких же підстав відповідач вважає висновки суду про задоволення позову та надання йому розстрочки виконання рішення суду, незаконними. Не вказано також норми матеріального чи процесуального права, порушені судом першої інстанції.
                   Між тим, є встановленим, що строк виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем є таким, що настав.
          Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України ( далі – ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України ( далі – ГК України), який був чинним на час виникнення спірних взаємовідносин сторін,  кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
          Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
         Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
        Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушення зобов`язання та наявність стягнутої судом заборгованості не заперечується. 
        Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до п. 4.1 договору оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно протягом 10 календарних днів від дати підписання замовником Акту виконаних робіт на підставі наданих підрядником актів та рахунків.
                  Відповідачем не надано доказів здійснення на користь позивача оплати за договором, що свідчить про порушення грошових зобов`язань. У зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення 8 235 146,93 грн основного боргу.
        Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання рахунків для оплати суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
        Пунктом 4.4 договору передбачено, що замовник має право не приймати неналежним чином оформлені документи від підрядника. У такому випадку вся відповідальність за можливе порушення строків виконання робіт, несвоєчасну їх оплату та інші негативні наслідки, пов`язані з подальшим невиконанням зобов`язань за договором, покладається на підрядника.
        Таким чином, саме положення п. 4.4 договору надавало відповідачу право відмовитися від прийняття результатів робіт до отримання належним чином оформлених документів. Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач цим правом не скористався, а прийняв результат робіт у повному обсязі без будь-яких зауважень чи заперечень, що підтверджується актами приймання-передачі.
        Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 915/641/19 (п. 18.6) наголосив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 року у справі №923/712/17, від 21.01.2019 року у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 року у справі №918/537/18, від 29.08.2019 року у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 року у справі №915/400/18.
                  За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на ненадання рахунків як на підставу для невиконання грошового зобов`язання, оскільки фактичне прийняття робіт без зауважень свідчить про належне виконання позивачем своїх обов`язків та відсутність перешкод для їх оплати.
        Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який відхилив доводи відповідача про відсутність повноважень у ст. майстра Нахімова Р.Ю. на підписання товаро-транспортних накладних. 
        Отримання результатів робіт зафіксовано актами здачі-приймання робіт № 99, № 100 від 29.09.2023 року та № 2, № 3 від 06.02.2024 року, а також додатковими угодами до договору, які підписані уповноваженою особою відповідача – директором з інжинірингу ПАТ «Запоріжсталь» Петряковим М.В. Дійсність цих документів не оспорювалась відповідачем.
       Доводи апеляційної скарги щодо застосування до позивача санкцій колегія суддів вважає також необґрунтованими та поділяє висновки оскаржуваного рішення щодо цього.
        Суд першої інстанції правильно встановив, що на дату прийняття рішення у справі жодних доказів застосування санкцій щодо ТОВ «Стил Ворк Ру» (ОДРН 1174827018761), ТОВ «СТІЛ ВОРК» (код ЄДРПОУ 35006184), ПТОВ «КІПАУЕР ІНВЕСТМЕНТ Б.В.» (Нідерланди, м. Амстердам, вул. Стравинськийлайн, 1431, 1077ХХ Нідерланди, м. Амстердам, вул. Стравинськийлайн, 1431, 1077ХХ) або громадянина України ОСОБА_1 не надано.
          Обвинувальний вирок у вказаному відповідачем кримінальному провадженні № 22023000000000761 на цей час не винесено. Отже, вказані в ухвалі Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року у справі №761/21197/24 обставини досудового розслідування з огляду на ст.62 Конституції України не  можуть бути розцінені судом як такі, що доведені в законному порядку.
                  Державний реєстр санкцій не містить відповідних відомостей, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, на який посилається відповідач, відсутній. Згідно зі ст. 62 Конституції України обставини, які не підтверджені обвинувальним вироком, не можуть вважатися доведеними. Тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
          Щодо зменшення судом неустойки апелянт доводів не наводить. Фактично в цій частині рішення суду ухвалено на користь скаржника.
        Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
          Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
          Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
          Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
          Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
          При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
               Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18, від 22.10.2019 року у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі №902/855/18, від 27.01.2020 року у справі №916/469/19.
          Приймаючи рішення про зменшення пені, суд повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників право
відносин характер.
          Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
          Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
          Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
          Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду. 
                 Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та надання розстрочки виконання рішення. Дослідивши фінансовий стан обох сторін та наявну звітність за 2024 рік, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення пені до 50% на суму 75 351,60 грн та надання розстрочки виконання рішення суду строком на шість місяців. 
                 Зазначені заходи не порушують баланс інтересів сторін і відповідають принципам справедливості, добросовісності та розумності, забезпечуючи досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
       На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Підстави для скасування рішення відсутні.
          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
          Рішення господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року у справі № 908/2308/24  залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
          Постанова підписана в повному обсязі 22.09.2025 року.

Головуючий суддя                                                              Т.А. Верхогляд

          Суддя                                                                                   О.Г. Іванов  
          Суддя                                                                                    А.Є. Чередко