Дата документу 16.09.2025 Справа № 334/1351/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/1351/25  Пр. № 22-ц/807/1202/25	Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Онищенка Е.А., Полякова О.З.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК»  на рішення Ленінського (нова назва – Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.2-10), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.05.2019 року у розмірі 41079,95 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 41079,95 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 3028,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Телегуз С.М. (т.с.1 а.с.218). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.221) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року (т.с.3 а.с.14-21) позов Банку задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за Договором про надання банківських послуг “Monobank” від 20.05.2019 року станом на 04.11.2024 року в розмірі 19417,09 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 21133352) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1431,03 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с.3 а.с.24-49) просив рішення суду першої інстанції в частині відмовиу задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості в розмірі 21662,86 грн. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також розподілити судові витрати.
В автоматизованому порядку 12.05.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Полякова О.З. та Трофимову Д.А. (т.с.3 а.с.70).  Ухвалою апеляційного суду від 13.05.2025 року (т.с.3 а.с.71) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 15.05.2025 року (т.с.3 а.с.74). у період з 16.05.2025 року по 19.05.2025 року суддя-член колегії Поляков О.З. перебував у нетривалій відпустці, яка не давала підстав для його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (т.с.3 а.с.75). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20.05.2025 року (т.с.3 а.с.76), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.3 а.с.77).
Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 41079,95 грн. –т.с.1 а.с.2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с.3 а.с.82-86).
25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (т.с. 3 а.с. 97, ст. 83 ч. 3 ЦПК України).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - т.с.3 а.с.94).
В автоматизованому порядку 16.09.2025 року суддею Онищенко Е.А у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (тс. 3 а.с. 95-96).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.
Встановлено, що відповідач із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України). 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача частини заборгованості за кредитом у розмірі 21662,86 грн. (розрахунок: заявлено вимог Банком 41079,95 грн. – задоволено вимог Банку судом першої інстанції 19417,09 грн.) керувався ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України та виходив із такого. 
Згідно із наданим Банком розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 04.11.2024 року становить 41079,95 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 41079,95 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн.
При цьому, заборгованість за відсотками позивач визначив у 00,00 грн., проте з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що Банк нараховував та списував відсотки: 1211.34 грн. 01.04.2024 р., 1056.95 грн. 01.03.2024 р., 1036.97 грн. 01.02.2024 р., 947.38 грн. 01.01.2024 р., 862.89 грн. 01.12.2023 р., 811.21 грн. 01.11.2023 р., 770.04 грн. 01.10.2023 р., 807.94 грн. 01.09.2023 р., 786.76 грн. 01.08.2023 р., 787.34 грн. 01.07.2023 р., 810.67 грн. 01.06.2023 р., 772.96 грн. 01.05.2023 р., 798.78 грн. 01.04.2023 р., 723.12 грн. 01.03.2023 р., 796.38 грн. 01.02.2023 р., 794.54 грн. 01.01.2023 р., 781.66 грн. 01.12.2022 р., 784.74 грн. 01.11.2022 р., 756.81 грн. 01.10.2021 р., 785.10 грн. 01.09.2021 р., 453.45 грн. 01.08.2021 р., 442.95 грн. 01.07.2021 р., 454.18 грн. 01.06.2021 р., 440.80 грн. 01.05.2021 р., 1637.90 грн. 01.04.2021 р. Всього нараховано та списано відсотків на суму 20312,86 грн.
Вказане свідчить про те, що впродовж періоду кредитування Банк систематично нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, та здійснював їх автоматичне списання, що призвело до збільшення розміру тіла кредиту, про стягнення якого просить позивач.
Тобто, тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами.
Натомість вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання Банк не пред`явив.
Також 02.04.2024 року Банком списано 1350,00 грн. з призначенням “Монобанк”.
Натомість, у заяві, що підписана ОСОБА_1 20.05.2019 року, відсутні відомості щодо погодження відсоткової ставки за користування кредитом, штрафів та неустойки.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Суд першої інстанції звертав увагу, що у зазначеній заяві відсутні відомості щодо умови надання кредитних коштів позивачем, такі як відсотки за користування коштів, штрафи чи інші санкції за порушення умов договору, строків його виконання.
Позивачем до позовної заяви, окрім Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 20.05.2019 року, яка підписана відповідачем особисто, додано Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, додатками до якого є Паспорт споживчого кредиту Чорної картки Monobank, які відповідачем не підписані.
Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що саме такі тарифи та умови діяли на час укладення договору, оскільки останні не погоджені сторонами.
Відтак, у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та комісії, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Посилання Банку в позовній заяві на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача є публічно доступними в режимі реального часу за посиланням http://www/monobank.ua/terms, суд першої інстанції не прийняв, оскільки вони неодноразово змінювалися самим Банком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом.
Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Тому суд першої інстанції погодився доводами відповідача, що внаслідок таких дій Банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих відсотків за користування кредитом, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.
За таких обставин, нарахування заборгованості в частині відсотків здійснювалось банком неправомірно, а отже не підлягало стягненню, тому кошти, автоматично списані в рахунок відсотків з карткового рахунку відповідача слід враховувати при визначенні розміру заборгованості.
Тому, дослідивши контррозрахунок відповідача та виписки з рахунку відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Банку фактично витрачених коштів без урахування відсотків та інших платежів, не узгоджених в анкеті-заяві: 41079,95 грн. - 20312,86 грн. - 1350 грн. = 19417,09 грн.
Проте із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом фактичного апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь Банку частини вищезазначеної заборгованості за кредитом 21662,86 грн. (розрахунок: заявлено вимог Банком 41079,95 грн. – задоволено вимог Банку судом першої інстанції 19417,09 грн.) з вищезазначених підстав. Оскільки, апеляційний суд вважає доведеним у цій справі з боку позивача – Банку існування між сторонами у справі договірних зобов`язань та, відповідно, загальної суми заборгованості за наданим кредитним лімітом (кредитом), який змінювався, і яка вказана у розрахунку Банку заборгованості відповідача (т.с.1 а.с.16-30) та у позовній заяві (т.с.1 а.с.2-10).
Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження коші паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Картка monobank не є кредитною карткою, а є платіжною карткою/електронним платіжним засобом, яка дозволяє здійснювати грошові перекази, платежі, безготівкові операції в торговельно-сервісній мережі та мережі Інтернет, отримувати готівкові кошти, використовувати поточний рахунок, в тому числі, але не виключно, з можливістю оновлення кредитної лінії з кредитним лімітом до 100000,00 грн. Активується картка за допомогою мобільного додатку, що дозволяє надавати Клієнтові банківські послуги через смартфон дистанційно. Відповідно до п.6 Анкети-заяви від 20.05.2019 клієнтові генерується ключова пара удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися мною для вчинення правочинів та платіжних операцій. На сучасному етапі прослідковується світова тенденція надання переваги інтернет - послугам. Всесвітні процеси інформатизації та глобалізації вимагають спрощення доступу до банківських послуг. monobank включає такі функції як класична та віртуальна платіжна картка, індивідуальні платежі з використання телефонного номеру, цифрові квитанції в реальному часі. Суть проекту monobank полягає у наданні фінансово-кредитних послуг через мережу Інтернет за допомогою мобільного додатку - програми, яка побудована на основі новітніх технологій. Перевагами якої є, зокрема, відсутність паперового документообігу, можливість цілодобового поступу та контролю за рахунком, швидкість операцій, онлайн кредитування, депозити, casbank. В даному випадку мова йде про сучасний цифровий мобільний банк в Україні, всі послуги якого здійснюється за допомогою мобільних додатків.Тобто, видача пластикової платіжної картки здійснюється клієнту за його бажанням після пред`явлення документу, то посвідчує особу, копія якого попередньо була завантажена у мобільний додаток. Подальша активація картки здійснюється через мобільний додаток встановлений попередньо на смартфоні клієнта шляхом її сканування з авторизацією за номером телефону. Отже, банк не надає клієнту кредитну карту з пін-кодом, а надає платіжну картку, активація якої здійснюється за допомогою мобільного додатку через смартфон клієнта. При цьому клієнт встановлює через свій смартфон код доступу/пін код.
Крім того, слід враховувати специфіку договору monobank. Він не є договором Приватбанку. Оскільки проект «monobank» не є ідентичним кредитним карткам виданим «Приватбанк» (так, в правилах АТ «Приватник» відсутні дати затвердження правил, що позбавляло суди можливості визначити часовий діапазон дії таких правил чи внесення змін. Такі провила не надавались в мобільному додатку). Тому, суд першої інстанції помилково врахував у цій справі рішення висновок ВП ВС від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17, який не підлягає до застосування щодо правовідносин, які виникли між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . У постанові від 12.02.2022 року Верховний Суд розглянув справу № 484/5710/19 та зазначив, на відміну від правовідносин, які були предметом розгляду ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі ЄУН 342/180/17, у цьому випадку сторони, під час укладання оспорюваного кредитного договору обумовили у письмовому вигляді всі його істотні умови, зокрема: суму кредитного ліміту, розмір, порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування штрафу за невиконання прийнятих на себе зобов`язань та виконали вимоги, щодо письмової форми договору, що свідчить про те, що сторонами, під час укладення оспорюваного кредитного договору, в повній мірі були викладені умови визначені законом, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms., що включають тарифи, паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank.
Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети-заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком.
Умови і правила, крім тих, що надавались та були отримані відповідачем ОСОБА_1 у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору із визначенням порядку та умов кредитування, прав і обов`язків сторін, всю іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
За повідомленням Банку всі Умови і правила за всі періоди є розміщеними на сайті «Monobank» (https://www.monobank.ua/terms) є публічно доступними, викладеними форматі РОР, з зазначенням рішень на підставі яких вони прийняті та часом набуття їх чинності.
Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи, до яких відповідач з використанням власного ПІН-коду має постійний доступ.
Враховуючи те, що послуги Банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, можна дійти цілком очевидного висновку, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений саме з Умовами і правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. ст. З, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява (т.с.1 а.с.11) разом з Умовами (т.с.1 а.с.31-42), Тарифами (т.с.1 а.с.43), Таблицею обчислення вартості кредиту (т.с.1 а.с.42 зворот) та Паспортом споживчого кредиту (т.с.1 а.с.41 зворот-42) складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). 
Відповідач, як Клієнт, підписанням цього Договору підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту і Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п. 3 Анкети-заяви а т.с.1 а.с.11).
А отже, відповідач на час підписання анкети – заяви не міг бути ознайомлений з будь-якими іншими правилами (скріншот з сайту https://www.monobank.ua/terms - т.с.3 а.с.29, на чому у тому числі наполягав Банк у своїй апеляційній скарзі). Усі правила за всі періоди розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms. є публічно та легко доступними 24 години на добу, викладеними в форматі pdf, з зазначенням рішень, на підставі яких були прийняті та часом набуття їх чинності. Також в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи. Таким чином, з використання власного пін-коду відповідач у цій справі має цілодобовий доступ до тарифів. А отже, відповідач мав і має реальну можливість знайомитись з ними. Згідно із вимогами ст. 14.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у статті – договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі і розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній форм.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором (додається до позову – т.с.1 а.с.16-30). Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач на підставі п. 5.11. Розділу ІІ Умов зобов`язався щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в Мобільному додатку. При несплаті Щомісячного мінімального платежу Клієнт повинен сплатити штраф за несплату Щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У
У відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 4.16 п. 4 Розділу ІІ Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 29.07.2024 року направив Відповідачеві повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 4.18, 4.19 кредит став у формі «на вимогу».
Окрім того, відповідно п. п. 4.15-4.19 п. 4 Розділу ІІ Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання Клієнтом за Договором. 4.15. За порушення строків сплати Щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховуються від суми загальної Заборгованості з моменту виникнення Заборгованості під час дії Пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення Щомісячного мінімального платежу в повному обсязі, або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому Клієнт своєчасно не вніс Щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії Пільгового періоду за карткою. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього Договору та/або зміною процентної ставки за Договором, що здійснюється Банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується. 4.16. У разі порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся Заборгованість за Кредитом вважається простроченою (Істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої Заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного Клієнтом Кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування Кредитом у розмірі 0,00001 % річних. 4.17. У випадку настання Істотного порушення Клієнтом зобов`язань Банк не пізніше наступного робочого дня у Мобільному додатку не пізніше 3-х робочих днів за допомогою месенджерів та sms направляє Клієнту Повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку протягом якого вони мають бути здійснені. 4.18. При цьому у разі якщо Клієнт погасить Заборгованість зі сплати Обов`язкового платежу, яка виникла до настання Істотного порушення Клієнтом зобов`язань, та сплатить штраф і Щомісячний мінімальний платіж у строк до 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу), вимога Банку, зазначена у Повідомленні, втрачає чинність, а попередньо узгоджені умови кредитування (у тому числі щодо сплати Щомісячних мінімальних платежів та відсотків за користування Кредитом) поновлюються. Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу). 4.19. У випадку якщо Істотне порушення Клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18., Кредит стає у формі «на вимогу», а Банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою Мобільного додатку направляє Клієнту Вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. 
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, що була чинна станом на дату підписання Анкети-заяви) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, що була чинна станом на дату підписання Анкети-заяви) електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. У п. 6.4, 6.5, 6.6 Розділу І Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank визначено, що під удосконаленим електронним підписом розуміється вид електронного підпису, створений за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувала та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. Удосконалений електронний підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Сторони погодили використання ЕЦП без сертифіката ключа. Генерація такого виду електронного цифрового підпису не потребує внесення АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, оскільки такий підпис генерується у мобільному додатку клієнта на підставі його персональних даних. Генерація ключової пари (особистого та відкритого ключів) здійснюється за допомогою смартфону Клієнта, на якому встановлений Мобільний додаток лише після Ідентифікації Клієнта з використанням смартфону Клієнта. Згенерований особистий ключ Клієнта захищається паролем та може бути розміщений у хмарному сховищі. Відкритий ключ розміщується в Анкеті-Заяві, яка підписується Клієнтом. Відповідно до п.1 Розділу І Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank аутентифікація – це посвідчення правочинності звернення клієнта в Банк для здійснення банківських операцій або отримання інформації про рахунки клієнта в порядку, передбаченому Договором. Авторизація – це процедура отримання дозволу на проведення операцій з використанням Платіжної картки або інших операцій від імені клієнта. Верифікація – це процедура перевірки персональних даних держателя картки з перевіркою його анкетних (ідентифікаційних) даних. Верифікація з підтвердженням - процедура перевірки персональних даних держателя картки з отриманням номера телефону клієнта і введенням одноразового пароля, відправленого на нього текстовим повідомленням. OTP (one time password) – одноразовий цифровий пароль, що надсилається Банком на персональний номер мобільного телефону фізичної особи (шляхом направлення SMS-повідомлення) з метою ідентифікації такої особи та підтвердження отриманого від неї розпорядження, погодження, повідомлення тощо. 
Згідно з п. 2.5 розділу І Умов в рамках договору щодо банківського обслуговування надаються наступні види послуг, зокрема, надання послуг клієнту з дистанційного банківського обслуговування рахунків, в тому числі за допомогою мобільного додатку. П. 5.9.1 розділу І Умов передбачено, що ідентифікація клієнта для доступу до мобільного додатку здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, які передбачені між банком і клієнтом (номер телефону клієнта, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів тощо). Отже, для входу в мобільний додаток необхідно вести: фінансовий номер телефону, ПІН-код та ОТР - пароль. Тобто, без вчинення вищевказаних дій клієнт не міг би укласти договір про надання кредитних коштів. Генерація ж електронного підпису здійснюється після проведення аутентифікації, авторизації, верифікації з підтвердженням з метою ідентифікації клієнта. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Таким чином, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203 св 20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, що була чинна станом на дату підписання Анкети-заяви) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно з п. 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 20.05.2019 Позичальник зазначив: «…Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті від імені Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 0290e90e4278d37d1d007f39a947adfdfc716232a8e12361b5be294bcd633b2c55, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису…». Таким чином, суд першої інстанції не звернув належної уваги при вирішенні цієї справи, що з Умовами і правилами обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів від 25.04.2019 року Позичальник був ознайомлений у мобільному додатку, що засвідчив шляхом накладання електронного цифрового підпису, що повністю узгоджується з вимогами ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за вищезазначеним договором сторін становить саме 41079,95 грн., що підтверджується розрахунком Банку. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів Банку. Сума позовних вимог Банку підтверджується наданим розрахунком заборгованості, а також випискою про рух коштів по картці відповідача. З вказаного розрахунку заборгованості чітко вбачаються періоди виникнення боргу та факт того, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості. Вказаний розрахунок повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника. Окрім того, розрахунок підписаний уповноваженою на такі дії особою Позивача та додатково засвідчений печаткою Банку, що дає підстави вважати даний документ офіційним від імені Банку та належним доказом по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З огляду на це, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 по справі №200/5647/18. У постанові Верховного Суду від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписки з рахунків, що надані Банком, є належними доказами наявності заборгованості позичальника. У постанові від 30.08.2023 року Верховний Суд розглянув справу  № 753/20537/18 та зазначив, що надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредитів та їх розмірів, а також заборгованість по кредитам, розмір якої відображено у детальних розрахунках та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Суд першої інстанції помилково не звернув належної уваги у цій справі, що розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц (провадження №61-43538св18) зазначається, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. У позиції Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц (провадження №61-40036св18) Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом. Враховуючи той факт, що інших розрахунків або доказів які спростовують факт видачі кредиту, факту користування кредитними коштами, факту непогашення заборгованості долучених відповідачем матеріали справи не містять, розрахунок заборгованості наданий банком і Анкета-Заява є належними доказами існування боргу. Розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц (провадження №61-19992 св 18), заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Крім того, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц (провадження №61-43538св18) зазначається, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У позиції Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц (провадження №61-40036св18) Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом. 
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на той факт, що у Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 20.05.2019 року, а саме в п. 3 відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Саме у вказаних Умовах та Тарифах зазначаються розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розмір збільшеної відсоткової ставки на місяць за карткою на суму загальної заборгованості, а також санкції за порушення зобов`язань за кредитом (в залежності від кількості днів прострочення).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ст. 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування ним. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Зобов`язання (у тому числі по сплаті процентів) припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А отже, відсутні підстави від звільнення обов`язку відповідача виконати грошові зобов`язання та повернути кредитні кошти. 
Окрім того у своїй постанові від 02.11.2021 року провадження №61-1347св21 Верховний Суд дав чітке визначення подібним правовідношенням: « … заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині…До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені в зазначеній постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається, предметом позовних вимог в постанові, на яку посилається заявник є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг,  а в справі, яка переглядається - стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним у вигляді окремого електронного документа за допомогою цифрового підпису..».
За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 41079,95 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 19417,09 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 21662,86 грн.).
Оскільки, відповідно до загальних Умов договору (т.с. 1 а.с. 31 зворот) кредит (кредитна лінія) - сума грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту (кредитної лінії) відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів. Кредитний ліміт (зобов`язання Банку з кредитування) - розмір грошових коштів, зобов`язання з надання яких клієнту бере на себе Банк з момент укладання договору. До кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані клієнтом за рахунок кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Ленінського (нова назва – Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, ухвалити у цій частині у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором № б/н від 20.05.2019 року у сумі 21662,86 грн.; у зв`язку із чим, рішення Ленінського (нова назва – Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку за договором № б/н від 20.05.2019 року у цій справі, вказавши останні у розмірі 41079,95 грн. заборгованості (розрахунок: задоволено вимог Банку судом першої інстанції 19417,09 грн. + задоволено вимог апеляційним судом 21662,86 грн.) та 5423,15 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч.ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 3028,00 грн. (т.с.1 а.с.1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму 21662,86 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) – 2395,15 грн. (розрахунок: сума судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4542,00 грн. (3028,00*150%/100%)* сума відмови Банку 21662,86 грн./заявлено вимог Банком 41079,95 грн. - ціна позову т.с.1 а.с.2).
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити Банку його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 4542,00 грн.(т.с.3 а.с.50) – належний розмір судового збору 2395,15 грн. ) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання Банку.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити.
Рішення Ленінського (нова назва – Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.
Ухвалити у цій частині у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість в розмірі 21662,86 грн.
У зв`язку із чим, рішення Ленінського (нова назва – Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) за договором № б/н від 20.05.2019року у цій справі, вказавши останні у розмірі 41079,95 грн. заборгованості та 5423,15 грн. судового збору.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 16.09.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Поляков О.З.