Справа № 309/4434/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       30 вересня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кричфалушій Іван Іванович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року у складі судді Сідея Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Вишківської селищної ради про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в :
       У серпні 2024 року  ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Вишківської селищної ради про позбавлення батьківських прав.        
       Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хустського районного суду від 19.03.2018 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Хустського районного суду від 31.08.2017 р. з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно, які він перераховує на картковий рахунок. З 2017 року відповідач постійно проживає за кордоном у Чеській Республіці, де створив іншу сім`ю. На даний час позивач повністю опікується дитиною, його батько, ОСОБА_1 жодного разу не поцікавилася життям чи здоров`ям своєї дитини, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні та належному матеріальному забезпеченні. Тобто, вже більше семи років не виявляє щодо дитини батьківського піклування. При цьому, відповідач формально вважається його батьком та має щодо дитини всі права, передбачені чинним законодавством. 
       За вказаних обставин позивач просила суд позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року позов задоволено.
       Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання про судові витрати.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       В судовому засіданні представник апелянта (відповідача) ОСОБА_1 – адвокат Кричфалушій І.І. підтримав апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
       Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Поковба Т.В. в судовому засіданні заперечила апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
       Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника апелянта (відповідача), обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає і підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Частина третя статті 12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
       Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
       Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
       Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
       Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року, який рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2018 року, розірвано.
       Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
       Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 31.08.2017 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в сумі 1500 гривень щомісячно з 29.05.2017 року до досягнення дитиною повнолітнього віку.
       З психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , наданої класним керівником ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_5 навчається в Яблунівській гімназії з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, самостійний, уважний учень. Мама приділяє належну увагу вихованню сина. Систематично відвідує школу, цікавиться успіхами сина, стосунками сина з однокласниками. Батьківські збори відвідує систематично.
       Згідно довідки № 24 від 04.09.2024 р. директора Яблунівської гімназії ОСОБА_6 батько ОСОБА_1 протягом всіх років навчання сина контакту зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.
       З довідки № 40 від 04.09.2024 р. сімейного лікаря ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 , 15.05.2016 р. має вроджену ваду розвитку. Хлопчик періодично втрачає свідомість, а тому потребує постійного стороннього догляду. До сімейного лікаря та інших вузьких спеціалістів на планові обстеження та ургентні випадки у разі погіршення стану дитини постійно звертається мама ОСОБА_2 . Батько жодного разу не звертався з сином до лікаря, ніякої участі у догляді за сином та його вихованні не приймає.
       Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.05.2024 року, складеного депутатом Вишківської селищної ради Келемен К.Й. в присутності сусідів стверджується, що ОСОБА_1 знаходиться за межами територіальної громади і на даний час сином ОСОБА_3 опікується мама ОСОБА_2 .
       Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області, затвердженого рішенням № 305 від 26.11.2024 року слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до малолітнього сина.
Колегія суддів вважає, що даний висновок Органу опіки та піклування не є достатньо обґрунтованим та не свідчить про умисне ухилення відповідача від виховання свого малолітнього сина, у зв`язку з чим потребує застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
       Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Аналогічні положення зазначено і в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 не цікавиться життям чи здоров`ям своєї дитини, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні та належному матеріальному забезпеченні. 
Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.
       Недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.
       Відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17).
       У даній справі відсутні підстави для висновку про те, що батько дитини не бажає брати участь в її утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
В суді першої інстанції для заперечення позову проти позбавлення батьківський прав представником ОСОБА_1 – адвокатом Кричфалушій І.І. було подано заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, за результатами якої ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Кричфалушій І.І. про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву - відмовлено.
       Відповідач ОСОБА_1 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зокрема, в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що як батько дитини увесь час з народження сина та по теперішній час забезпечує всіма речами необхідними для розвитку, спілкування та гідного існування дитини, постійно передає кошти на утримання дитини та необхідні речі. Однак, позивач та її батьки створюють у цьому перешкоди, між ними панує повне непорозуміння.
Категоричне заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, подання відзиву на позов та апеляційну скаргу, може свідчити про його інтерес до дитини, про бажання брати участь у вихованні сина. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 по справі № 601/928/22.
До відповідача заходи реагування не вживалися і він не попереджався органами опіки та піклування про необхідність зміни своєї поведінки щодо виховання дитини. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач притягувався до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, або жорстоке поводження з дитиною, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на інтереси дитини.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.  Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
       У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції помилково не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено.
Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, а також те що, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має намір налагодити зв`язок з сином, вказує на те, що позивачка створює перешкоди у спілкуванні з сином, до відповідача раніше не вживались жодних заходів реагування щодо неналежної його участі у вихованні та утриманні дитини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для можливості застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, та неправомірно задовольнив заявлений позов.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З врахуванням вищенаведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у заявленому позові з вищенаведених підстав.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кричфалушій Іван Іванович, задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Вишківської селищної ради про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: