ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/323/25 Справа № 712/4376/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Пронька В. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

05 вересня 2025 року                                                                 м. Черкаси   

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Починка О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.
Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.
ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 31 березня 2025 року о 00 год. 23 хв. в м. Черкаси, вул. Онопрієнка, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 ARHK-0119, тест 1115 від 31 березня 2025 року. Результат огляду стану сп`яніння - 1,54 проміле. З результатом огляду водія ОСОБА_1 не згодний. Від проходження огляду у повному обсязі в медичному закладі з метою підтвердження стану алкогольного сп`яніння відмовився під час безперервної відеофіксації на нагрудні камери 468623, 475108, що підтверджується висновком лікаря № 125 від 31.03.2025, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вищевказану постанову, виключивши з неї посилання на позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Вважає дану постанову такою, що суперечить матеріальному праву та не відповідає об`єктивним обставинам справи.
Зазначає, що при накладенні адміністративного стягнення судом першої інстанції не було враховано позитивні відомості щодо ОСОБА_1 , який провину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, має на утриманні дружину, яка є особою зі статусом інваліда ІІ групи, двох неповнолітніх дітей, який є керівником благодійної організації, що особисто здійснює логістику гуманітарної допомоги на територію України.
Вказує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було взято до уваги практику інших апеляційних судів України та ЄСПЛ від 21 січня 2011 по справі «Корнєв та Карпенко проти України», у контексті можливості правозастосування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності. 
Для урахування усіх обставин справи та повного всебічного судового розгляду, на думку захисника, слід врахувати ситуацію, яка передувала його керування транспортними засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Приводить свою версію подій за якою, 31 березня 2025 року ОСОБА_1 близько двох годин після опівночі рухався вулицями м. Черкаси, за декілька годин до того, він мав сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , вказана сварка у подружжя виникла через перебування матері ОСОБА_1 на тимчасово окупованій території України, а саме в с. Новопавлівка, Каланчацького району. Херсонської області.
Перебуваючи у стресі, відчуваючи сильний душевний біль та хвилювання. ОСОБА_2 після сварки з дружиною вирушив до свого автомобіля аби покататися дорогами м. Черкаси для зняття відповідної психологічної напруги. Однак, зупинившись біля магазину, перебуваючи у стресі та не усвідомлюючи до кінця своїх дій, купив пляшку алкогольного напою - пиво та вжив його.
Після чого, усвідомивши протиправність своїх дій намагався як можна швидше, на мінімальній швидкості, дістатися свою домоволодіння, однак був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Черкаській області.
У ході зупинки ОСОБА_1 вів себе ввічливо, всіляко сприяв встановленню усіх обставин адміністративного правопорушення.
Додатково зазначає, що діями ОСОБА_1 не завдано істотної шкоди суспільству або окремим його членам, внаслідок вказаних дій інші особи не постраждали.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Починка О.І., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.
При апеляційному перегляді враховується, що апелянт не оскаржує постанову судді в частині опису обставин, установлених під час розгляду справи та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, через що судове рішення переглядається в частині накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя, за результатами розгляду справи, застосовував до правопорушника ОСОБА_1 , стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 цього Кодексу у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 роки.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.
Суд першої інстанції мотивовано вказав, що у цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, навіть здійснення ним волонтерської діяльності з метою надання допомоги ЗСУ, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Суд першої інстанції вмотивовано вказав, що не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати додаткове стягнення на  ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
За таких обставин постанова судді є законною, скасуванню чи зміні не підлягає.
Керуючись ст.ст. 33, ст. 294 КУпАП
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Починка О.І. в інтересах ОСОБА_1   залишити без задоволення, постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  В.Ф. Люклянчук