Номер провадження: 22-ц/813/2289/25 
Справа № 947/31331/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,        
                               Комлевої О.С.,
               за участю секретаря                Козлової В.А.,
                       
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Смітюха Валентина Володимировича на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року, ухваленого під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КИНАП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

                                                 встановив:

02.10.2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – ОСББ) «КИНАП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості з оплати членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території. 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних послуг. Внаслідок несплати членських внесків до ОСББ «КИНАП» у відповідача виникла заборгованість у сумі 27 223,49 грн. 

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року позов ОСББ «КИНАП» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КИНАП» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території і членські внески у сумі 27 223,49 грн. та судові витрати у сумі 2 684,00 грн. (а.с.39).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 15.05.2024 року було відмовлено (а.с.66-67).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Смітюха В.В., ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року та ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.70-83).

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 117, 119, 130-136).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу без участі учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст.20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі – Закон України «Про ОСББ» визначено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Оскільки, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, то суд дійшов правильного висновку про обов`язок відповідача сплатити на користь позивача заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території і членські внески, що складало 27 223,49 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.
Так, як вбачається з матеріалів справи,ОСББ «КИНАП» створено загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 і надає житлово-комунальні послуги власникам квартир зазначеного будинку щодо його утримання та утримання прибудинкової території, що підтверджується Статутом ОСББ «КИНАП» (а.с.6-11).
Протоколом загальних зборів позивача №28 від 21.01.2018р. було затверджено внесок до ОСББ «КИНАП» у розмірі 6,53 грн. за кв.м., а протоколом № 1 від 08.02.2019р. – 6,80 грн. (а.с.14, 14-звор.)
Разом з тим, відповідач таку послугу з 01.01.2019 по 01.01.2023 у повному обсязі не сплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 27 223,49 грн., яка підтверджується розрахунком позивача щодо заборгованості ОСОБА_1 (а.с.16).
Однак, відповідач ОСОБА_1 свого контррозрахунку по справі не надала.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції також виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.22 ч.1 Закону України «Про ОСББ» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Тобто, оскільки згідно із зазначеними нормами Закону України «Про ОСББ» споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, то відповідач повинна сплатити заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території і членські внески на користь позивача в розмірі 27 223,49 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати членських внесків на утримання будинку і прибудинкової території.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КИНАП заборгованість з оплати членських внесків на утримання будинку і прибудинкової території в сумі 27 223, 49 грн.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що за змістом ст. 280 ЦПК України суд не мав права ухвалювати заочне рішення, так як відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, в якому було ухвалено заочне рішення (а.с. 34 - 37).

Саме у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Смітюха В.В. задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КИНАП заборгованість з оплати членських внесків на утримання будинку і прибудинкової території в сумі 27 223, 49 грн. і судовий збір у сумі 2 684 грн.
При цьому колегія суддів зазначає, що враховуючи, що позовні вимоги ОСББ «КИНАП» все-рівно підлягають задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КИНАП судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2 684 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_1  - адвоката Смітюха В.В. підлягає частковому задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСББ «КИНАП», на користь ОСОБА_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 013,00 грн., що складає 50% від задоволених вимог апеляційної скарги.

Виходячи з принципу взаємозаліку судового збору, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КИНАП судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 671 грн. (2 684 – 2 013).

Що стосується заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності в суді апеляційної інстанції, про що зазначено в апеляційній скарзі (а.с.80), то колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до Закону України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (далі – Закон України № 540-ІХ) строк позовної давності з квітня 2017 року та на час спірних правовідносин не діє.
Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що 30.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 540-ІХ, згідно якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантин».
Тобто, Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, починається саме з 12.03.2020.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінетом Міністрів України. Станом на дату розгляду цієї справи, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусомSARS – СоV - 2.

Оскільки карантин в Україні діяв до 30.06.2023 року, то строк позовної давності на спірні правовідносини не розповсюджується.

Крім того, згідно із Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022 року) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3 ч.3 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргупредставника  ОСОБА_1 - адвоката Смітюха Валентина Володимировича задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КИНАП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КИНАП», код ЄДРПОУ 34871571, заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території і членські внески у сумі 27 223,49 (двадцять сім тисяч двісті двадцять три гривні 49 копійок), а також судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 671 грн. (шістсот сімдесят одну гривню).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повне судове рішення складено 07.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

                                                               Р.Д. Громік

       
       О.С. Комлева