УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
15 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 725/5055/24
провадження № 51-3550ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5  на ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 квітня 2025 року та Чернівецького апеляційного суду від 09 липня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянки України, 
раніше не судимої,
яка органом досудового розслідування обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 квітня 2025 року кримінальне провадження № 12024262020000031 від 03 січня 2024 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК, на підставі п. 4-1 ст. 284 КПК закрито, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.
 
Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
 
Вирішено питання щодо речових доказів.
 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 09 липня 2025 року, залишив без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , а ухвалу місцевого суду стосовно  ОСОБА_6  без зміни.
 
Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 червня 2023 року касир-продавець кондитерського відділу магазину "Вербена" - ОСОБА_6 ,перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні магазину, за період робочої зміни, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №  64/2022 від 24 лютого 2022 року, шляхом вільного доступу до каси кондитерського відділу вказаного вище магазину здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 2 000 грн, які їй було залишено з попередньої робочої зміни. А у період з 04 червня по 31 серпня 2023 року вчинила ще 33 епізоди тих самих дій, однак за кваліфікуючою ознакою вчинення повторно, у сумі від 1500 грн до 2500 грн.
 
Після чого, ОСОБА_6 покинула місце вчинення злочину, а викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_4 матеріальних збитків.
 
Дії ОСОБА_6 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 4 ст.185 КК, яктаємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
 
Вимоги касаційної скарги й доводи особи, яка її подала 
 
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди не взяли до уваги, що обвинувачена вчинила 33 епізоди крадіжок за період з червня по серпень 2023 року, щодо одного предмету на одному робочому місці, практично без розриву в часі, що на думку касатора свідчить про продовжуваний злочин, оскільки дії ОСОБА_6 охоплені єдиним умислом, а орган досудового розслідування неправильно визначив суб`єктивну сторону злочину в її діях, що у свою чергу можливо було з`ясувати лише в ході судового розгляду після дослідження усіх доказів, після чого змінити висунуте їй обвинувачення. Однак судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого та його представників про необхідність здійснення судового розгляду в загальному порядку, як наслідок права потерпілого не відновлені.
 
Крім того, стверджує, що апеляційним судом необґрунтовано змінено рішення постановлене в порядку ч. 4 ст. 401 КПК про обов`язкову участь обвинуваченої у розгляді апеляційної скарги, що не дало потерпілому та його представнику скористатись правом на допит ОСОБА_6 . 
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
 
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить з установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це порушує питання в касаційній скарзі представник потерпілого.
 
З наданих до касаційної скарги копій судових рішень, видно, що предметом розгляду апеляційного суду були доводи потерпілого та його представників щодо продовжуваного злочину ОСОБА_6 та необхідність розгляду справи у загальному порядку.
 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду, ретельно дослідив доводи представника потерпілого, які перекликаються із доводами касаційної скарги та у мотивувальній частині рішення дав на них вичерпну відповідь.
 
Так, апеляційний суд, з висновками якого погоджується колегія суддів касаційного суду вказав, що з урахуванням набрання чинності Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, згідно з яким кримінальна відповідальність настає за крадіжку, якщо розмір викраденого майна в максимальній його межі перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (далі - НМ) та висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, відповідно до якого жоден із епізодів вчиненого правопорушення не перевищує 2 НМ, це діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК.
 
Крім того, положеннями ст. 337 КПК визначено межі судового розгляду. 
 
Частиною 1 цієї статті визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
 
При цьому зміна обвинувачення, його розширення є правом прокурора, який про такі наміри будь-яких висловлювань не робив. Більше того, як убачається із ухвали апеляційного суду прокурор просила рішення місцевого суду, у цьому кримінальному провадженні, залишити без зміни. 
 
До того ж, як правильно звернув увагу суд апеляційної інстанції, ні потерпілий, ні його представники під час досудового розслідування не звертались з приводу незгоди з пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК.
 
Водночас ч. 3 ст. 337 КПК передбачено, що суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
 
Тож, ураховуючи викладене вище, колегія суддів касаційного суду погоджується із висновками апеляційного суду про неможливість виходу суду за межі пред`явленого обвинувачення, що очевидно погіршуватиме становище обвинуваченої особи. 
 
Згідно з ч. 1 ст. 479-2 КПК, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
 
Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
 
Місцевий суд, з висновками якого обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, встановивши наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 479-2 КПК, виконав імперативну норму цієї частини статті, зупинив судовий розгляд, запитав згоду обвинуваченої на закриття провадження, отримавши таку згоду, на підставі п. 4-1 ч.  1 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження.
 
Тож, Верховний Суд не вбачає істотних порушень вимог закону, які б тягнули скасування або зміну прийнятих у справі рішень, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
 
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
З касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414, 419 КПК, переглянув рішення суду першої інстанції, перевірив доводи апеляційної скарги, проаналізував їх, зазначивши в ухвалі обґрунтування своїх висновків.
 
Стосовно доводів представника потерпілого ОСОБА_5  про безпідставну зміну апеляційним судом рішення про обов`язкову участь обвинуваченої, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, слід зазначити таке.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь.
 
Частиною 4 ст. 405 КПК передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. 
 
Апеляційний суд розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого, на ухвалу суду першої інстанції, якою закрито кримінальне провадження, у зв`язку з декриміналізацією діяння, встановив, що хоча обвинувачена не з`явилася в судове засідання, однак вона належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтвердив її захисник. Захисник не заперечив проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_6 , уважаючи, що її права при цьому не будуть порушені, позицію ОСОБА_6 він виклав під час розгляду справи. 
 
Тож, суд апеляційної інстанції створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, дійшов висновку, що права та інтереси ОСОБА_6 не будуть порушені, тому є можливим проведення розгляду справи у її відсутності. 
 
Суд касаційної інстанції не має підстав ставити під сумнів вказані вище висновки апеляційного суду.
 
Даних, які б свідчили, що судами попередніх інстанцій допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено. 
 
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5  на ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 квітня 2025 року та Чернівецького апеляційного суду від 09 липня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                              ОСОБА_3