ПОСТАНОВА                                                         
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 759/17984/23
провадження № 51-1627км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
засудженого                                            ОСОБА_5 ,
захисників                                                 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
                                                             ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції), 
прокурора                                                   ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року в кримінальному провадженні № 12023100080003341 за обвинуваченням: 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,не судимого,
та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя  АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 рокуОСОБА_10 і ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на 5 років позбавлення волі кожного та на підставі ст. 75 КК звільнено їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на кожного із них обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
2.        Оскарженим вироком Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_10 і ОСОБА_5 покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_10 і ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК у видіпозбавлення волі на 5 років кожному.
3.        Згідно з вироком  ОСОБА_10 і ОСОБА_5 28 серпня 2023 року в денний час, перебуваючи неподалік гаражного боксу № НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_3, діючи умисно, ОСОБА_10 повторно, за попередньою змовою між собою, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, відкрито заволоділи документами потерпілого ОСОБА_11 , а саме водійським посвідченням та двома свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, виданими на ім`я потерпілого, після чого проникли в салон автомобіля марки «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить останньому, звідки відкрито викрали два кейси з наборами інструментів загальною вартістю 8 500,00 грн, завдавши потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
4.       У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_10 та захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 просять вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а захисник ОСОБА_8 просить цей вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та на підставі ст. 75 КК звільнити засудженого від його відбування з випробуванням. Посилаючись на дані про особу кожного із засуджених, їхню посткримінальну поведінку, обставини, що пом`якшують покарання, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого, стверджують, що виправлення і перевиховання ОСОБА_5 і ОСОБА_10 можливі без ізоляції від суспільства, тому вважають обґрунтованим рішення суду першої інстанції про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. 
5.       Захисник ОСОБА_6 крім цього зазначає про порушення права ОСОБА_5 на захист, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду справи йому не було вручено пам`ятку про процесуальні права і обов`язки та не роз`яснено їх суть, судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без залучення захисника. Також стверджує, що потерпілий ОСОБА_11 добровільно передав майно та документи ОСОБА_5 і ОСОБА_10 у якості застави до повернення боргу, тому дії засуджених неправильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК як грабіж і в них відсутня кваліфікуюча ознака вчинення в умовах воєнного стану, оскільки використання цих умов засудженими не встановлено. 
6.       Засуджений ОСОБА_10 у своїй касаційній скарзі теж посилається на добровільну передачу майна потерпілим ОСОБА_11 у рахунок застави за повернення боргу ОСОБА_5 . Також звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом не мав непогашених або незнятих у встановленому законом порядку судимостей.
Позиції інших учасників судового провадження
7.       У засіданні суду касаційної інстанції сторона захисту підтримала свої касаційні скарги.
8.       Прокурор вважала, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_10 слід задовольнити частково, проти задоволення решти касаційних скарг заперечила. 
Мотиви Суду
9.       Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, інші скарги сторони захисту задоволенню не підлягаютьз огляду на таке.
10.   За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
11.   Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
12.   Із матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду справи ОСОБА_10 і ОСОБА_5 визнали свою винуватість за пред`явленим обвинуваченням повністю, надавши відповідні показання щодо обставин вчиненого ними кримінального правопорушення, що дозволило суду першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Зазначений порядок дослідження доказів, з яким погодилися учасники судового провадження, позбавляє їх права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
13.   Дії засуджених щодо відкритого заволодіння майном і документами потерпілого ОСОБА_11 за встановлених судом та наведених у вироку обставин за ч. 4 ст. 186 КК кваліфіковано судом правильно. Жодних об`єктивних даних, які би вказували на те, що між ними і потерпілим існувала домовленість про добровільну передачу майна останнім у рахунок забезпечення повернення боргу ОСОБА_5 , як і про існування такого боргу, матеріали кримінального провадження не містять. 
14.    Також є правильною кваліфікація дій засуджених за ознакою вчинення злочину в умовах воєнного стану, оскільки Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введений воєнний стан, який наступними Указами Президента України неодноразово продовжувався і діє на всій території України дотепер, а злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК, ОСОБА_10 і ОСОБА_5 вчинили 28 серпня 2023 року. Водночас «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності. Відповідний висновок щодо правозастосування кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану» викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 722/594/22, провадження № 51-3186кмо22).
15.   Доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про порушення права на захист ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження. Зокрема, у матеріалах кримінального провадження містяться пам`ятки про процесуальні права і обов`язки обвинувачених з особистими підписами ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , вручені їм перед підготовчим судовим засіданням суду першої інстанції. Також факт роз`яснення їм процесуальних прав до початку судового розгляду підтверджується даними журналів судових засідань місцевого та апеляційного судів, а під час досудового розслідування - відповідними даними реєстру матеріалів досудового розслідування. На вимогу обвинувачених для представництва їхніх інтересів в апеляційному суді було призначено захисників. Даних про те, що вони зверталися з таким клопотанням до органу досудового розслідування та/або суду першої інстанції матеріали справи не містять.
16.   Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
17.   Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК).
18.   Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, за визначених у цій статті умов, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
19.   Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
20.   У цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
21.   Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, який просив призначити засудженим за вчинений ними злочин по 7 років позбавлення волі кожному, скасування вироку місцевого суду в частині призначеного  ОСОБА_10 і ОСОБА_5 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням та обрання засудженим виду й міри покарання, яке належить відбувати реально, апеляційний суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, його наслідки, дані про особу кожного із засуджених та їхню посткримінальну поведінку. 
22.   Так, апеляційним судом було враховано, що  ОСОБА_10 і ОСОБА_5 в умовах воєнного стану вчинили тяжкий корисливий злочин проти власності, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, добровільно відшкодували завдану потерпілому шкоду, що було визнано судом обставинами, які пом`якшують їм покарання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, на час вчинення злочину не працювали, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за корисливі злочини. Обставин, які би обтяжували покарання, судом не встановлено.
23.   З огляду на конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу кожного із засуджених апеляційний суд обрав  ОСОБА_10 і ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 186 КК, за якою їх засуджено. Водночас цілком підставно виснував, що звільнення ОСОБА_10 і ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50, 65 цього Кодексу.
24.   З таким висновком погоджується також і колегія суддів суду касаційної інстанції. Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають достатніх підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення  ОСОБА_10 і ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, а обране їм апеляційним судом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років кожному відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, особі кожного із них та конкретним обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і вважати таке покарання несправедливим унаслідок надмірної суворості підстав не вбачається. 
25.   За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.
26.   Водночас доводи у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_10 про те, що на час вчинення злочину, за який його засуджено вироком у цій справі, він не мав судимостей, є слушними. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року ОСОБА_10 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст. 75 цього кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Новий злочин, за який його засуджено вироком у цій справі, ОСОБА_10 вчинив 28 серпня 2023 року, тобто після закінчення іспитового строку. Отже на час вчинення злочину він вважався таким, що не має судимості згідно з п. 1 ст. 89 КК. Тому посилання на його судимість підлягає виключенню із вступної та мотивувальної частин вироку, а касаційну скаргу ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково. 
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити. Виключити із вступної та мотивувальної частин вироку посилання на наявність у ОСОБА_10 судимості. У решті цей вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_5  залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3