Головуючий І інстанції: Біленський О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. 	Справа № 520/27913/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025, по справі № 520/27913/23
за позовом              Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави  
до              Люботинської міської рада Харківської області                    Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області ,             Люботинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 Люботинської міської ради Харківської області 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Люботинської міської ради Харківської області, в якому просив:
- зобов`язати Люботинську міську раду Харківської області привести в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисну споруду цивільного захисту (протирадіаційне укриття) з обліковим номером 79224, що розташована за адресою: вулиця Шмідта, 47, місто Люботин, Харківський район, Харківська область, з метою її використання за призначенням, відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №579 від 09.07.2018, а саме: визначити балансоутримувача протирадіаційного укриття № 79224; відкоригувати технічну документацію захисної споруди цивільного захисту, відповідно пункту 20 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138; поновити паспорт та облікову картку захисної споруди цивільного захисту, відповідно до додатків 2.3 Вимог щодо забезпечення нумерації та здійснення обліку фонду захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 №579 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.07.2018 № 880/32332); провести розрахунки щодо укриття населення (працюючих) у захисній споруді цивільного захисту, відповідно до пункту 1 глави 4 розділу VII Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 № 579 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.07.2018 № 879/32331; вивісити покажчики руху до захисної споруди цивільного захисту та біля вхідних дверей табличку розміром 60 х 50 см із зазначенням номера споруди, її балансоутримувача, місць зберігання ключів, особи, відповідальної за утримання та експлуатацію, її місцезнаходження і номера телефону. Забезпечити у нічний час освітлення або дублювання світловими покажчиками таблички позначення захисної споруди і входи, відповідно до пунктів 3.4 розділу II та додатку 1 Вимог; забезпечити захисну споруду цивільного захисту первинними засобами пожежогасіння, обладнати її системами протипожежного захисту, відповідно до вимог Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 № 1417 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 за № 252/26697), державних будівельних норм і національних стандартів, що діють у сфері пожежної безпеки, а також абзацу 1 пункту 5 розділу II Вимог; забезпечити позначення і освітлення місць розташування первинних засобів пожежогасіння у захисній споруді цивільного захисту, відповідно до абзацу 5 пункту 5 розділу II Вимог; забезпечити можливість користування входом та достатню (нормативну) пропускну спроможність до захисної споруди цивільного захисту у середину її приміщень особам з інвалідністю та іншими маломобільним групам населення, відповідно до пункту 6 розділу II Вимог; для визначення відповідності комунікацій, інженерних мереж, інженерного та спеціального обладнання, систем життєзабезпечення в належному технічному стані, забезпечення експлуатації та утримання електрообладнання захисної споруди цивільного захисту, відповідно до вимог чинного законодавства у сфері улаштування електроустановок захисту захисної споруди цивільного захисту від підтоплення і затоплення ґрунтовими, поверхневими, технологічними та стічними водами; надати проєктну документацію на захисну споруду цивільного захисту, відповідно до пунктів 7, 8, 9 розділу II Вимог; обладнати усі розетки, установлені в захисній споруді цивільного захисту, трафаретними позначеннями: «Радіо», «Телефон», 220 В», на стіні або у вигляді табличок, відповідно до абзацу 5 пункту 9 розділу II Вимог; забезпечити захисну споруду цивільного захисту тарами для приймання нечистот, що щільно закриваються, загальною ємністю з розрахунку 2 л на добу на одну особу, яка підлягає укриттю, відповідно до пункту 3 розділу IV Вимог; забезпечити резервне освітлення захисної споруди цивільного захисту від переносних електричних ліхтарів, акумуляторних світильників або від стаціонарних та переносних дизель- та бензогенераторів за умов їх розташування ззовні протирадіаційного укриття, відповідно до пункту 4 розділу IV Вимог; створити об`єктові формування цивільного захисту з обслуговування захисної споруди цивільного захисту або призначити осіб, відповідальних за обслуговування та експлуатацію захисної споруди цивільного захисту, відповідно до Порядку утворення, завдань та функцій формувань цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 787, пункту 1 глави 1 розділу VI та додатку 9 Вимог; скласти (розробити) необхідну документацію щодо підтримання захисної споруди цивільного захисту у готовності до використання за призначенням, відповідно до глави 3 розділу VI та додатків 15, 16, 17 Вимог; скласти (розробити) необхідну документацію захисної споруди цивільного захисту, відповідно до пункту 19 Акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту та додатку 18 Вимог; виконати першочергові підготовчі заходи, роботи, відповідно до пункту 3 глави 1 розділу VII Вимог; забезпечити формування з обслуговування захисної споруди засобами індивідуального захисту, радіаційної і хімічної розвідки, спеціальної обробки, зв`язку відповідно до пункту 5 глави 1 розділу VII та додатку 19 Вимог; забезпечити захисну споруду цивільного захисту необхідним майном на розрахункову чисельність населення, що підлягає укриттю, відповідно до переліку майна, необхідного для укомплектування захисної споруди, відповідно до пункту 6 глави 1 розділу VII та додатків 20, 21 Вимог; визначити і довести до населення, яке підлягає укриттю, розподіл по спорудах фонду захисних споруд цивільного захисту, маршрути прямування до захисних споруд цивільного захисту, установити покажчики руху до них, відповідно до пункту 1 глави 4 розділу VII; вжити вичерпних заходів щодо забезпечення населення, яке підлягає укриттю, прибувати до захисної споруди цивільного захисту із засобами індивідуального захисту, дводобовим запасом продуктів у поліетиленовій упаковці, а також найбільш необхідними речами, відповідно до пункту 2 глави 4 розділу VII; виконати інші вимоги законодавства щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту з обліковим номером 79224. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 позовну заяву Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави до Люботинської міської ради Харківської області, треті особи: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, Люботинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №2 Люботинської міської ради Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії – залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 у справі №520/27913/23 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23.04.2025 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2024 скасовано. Справу №520/27913/23 направлено для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 позовну заяву Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави до Люботинської міської ради Харківської області, треті особи: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, Люботинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №2 Люботинської міської ради Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/27913/23 про залишення позовної заяви прокурора без розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що прокурором обґрунтовано підстави звернення у якості самостійного позивача. Апелянт також зазначив, що визначення предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується ним під час розгляду справи по суті. 
На підставі ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В обґрунтування позовної заяви Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області зазначив, що захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття з обліковим номером 79224, яка розташована за адресою: вул. Шмідта, буд. 47, м. Люботин, Харківського району, Харківської області, та перебуває у власності відповідача, є неготовою до використання за призначенням, не здатна забезпечити захист цивільного населення та у разі використання за призначенням може створити загрозу для життя та здоров`я людей. 
Зазначене свідчить про наявність порушень законодавства у сфері цивільного захисту. 
Оскільки забезпечення захисту населення від надзвичайних ситуацій шляхом створення умов для перебування громадян у захисних спорудах становить інтереси держави, прокурор звернувся до суду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що контроль за готовністю об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту до їх використання здійснюється центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику в цій сфері, а також його територіальними підрозділами (якщо вони є) разом з іншими органами державної влади, місцевими адміністраціями та органами місцевого самоврядування через проведення комплексних, контрольних і позапланових перевірок. У зв`язку з цим прокурор не зміг довести правомірність подання позову до суду в інтересах держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ключовим питанням у цій справі є наявність або відсутність у Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області на звернення до суду з позовом в інтересах держави.
Відповідно до п. 3ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка серед іншого, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно з ч. 3-5ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.
Виключними випадками, за умови настання яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, згідно з яким інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Отже, системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - «Закон України «Про прокуратуру») визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 указаного Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 13.05.2021 у справі №806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Своє право на звернення до суду з цим позовом керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області обґрунтовує невиконанням та порушенням законодавства України в сфері цивільного захисту, що призводить до порушення державних інтересів та встановлених державних гарантій по забезпеченню конституційних прав громадян на захист життя в умовах збройної агресії російської федерації проти України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.
Контроль за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, спільно з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими державними адміністраціями (ч. 15 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України).
Згідно із п. 3 «Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року №138 (далі - Порядок № 138), балансоутримувач захисної споруди - власник захисної споруди або юридична особа, яка утримує її на балансі.
Утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами (пункт 9 Порядку № 138).
Здійснення контролю за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує ДСНС разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями (пункт 12 Порядку № 138).
Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту затверджені наказом МВС України від 9 липня 2018 року №579 (далі - Наказ № 579).
Споруди фонду захисних споруд мають утримуватися та експлуатуватися у стані, що дозволяє привести їх у готовність до використання за призначенням у визначені законодавством терміни (п. 1 розділу ІІ Наказу № 579). Споруди фонду захисних споруд, їх комунікації, інженерні мережі, інженерне та спеціальне обладнання, системи життєзабезпечення (далі - обладнання споруд фонду захисних споруд) мають утримуватися в належному технічному стані. Утримання та експлуатація обладнання споруд фонду захисних споруд здійснюються згідно з вимогами і рекомендаціями, визначеними технічною документацією на них, а також відповідними нормами і правилами (пункт 7 розділу ІІ Наказу №579).
Пунктом 1 «Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій», затвердженого постановою КМ України від 16 грудня 2015 року №1052 (далі - Положення №1052) встановлено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Згідно із пунктом 3 Положення №1052 основними завданнями ДСНС є:
1) реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності;
2) здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.
Відповідно до пункту 4 Положення №1052 ДСНС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:
- здійснює заходи щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку, забезпечує разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями здійснення контролю за готовністю зазначених споруд до використання за призначенням;
- здійснює заходи щодо впровадження інженерно-технічних заходів цивільного захисту, готує пропозиції щодо віднесення населених пунктів та об`єктів національної економіки до груп (категорій) із цивільного захисту;
- організовує і здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання;
- складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту;
- застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки.
Законом України від 21.04.2021 №2228-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування повноважень між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту» із Кодексу цивільного захисту України виключено статтю 67 «Повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки».
Разом з тим, вказаним законом Кодекс цивільного захисту України доповнено статтею 17-1 Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, згідно із пунктами 16, 48, 51 якої такий суб`єкт владних повноважень:
- реалізує державну політику з питань створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення обліку таких споруд;
- звертається до адміністративного суду щодо допущення уповноважених посадових осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з підстав інших, ніж передбачені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"), а також щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, з інших підстав, визначених законом;
- перевіряє стан дотримання вимог законодавства у сфері цивільного захисту та складає відповідні акти.
Отже, законодавством передбачено право ДСНС, як суб`єкта владних повноважень при застосуванні своєї компетенції, на звернення до суду з позовами про застосування заходів реагування та з інших підстав, визначених законом.
Надання органам ДСНС права звернення до адміністративного суду лише з вимогами про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи суб`єктів господарювання свідчить про виключність судового способу захисту цих суспільних інтересів у випадку створення загрози життю та/або здоров`ю людей, з боку уповноваженого органу.
В інших випадках передбачено застосування заходів адміністративного примусу.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 3 серпня 2023 року у справі №260/4120/22, від 11 серпня 2023 року у справі №560/10015/22, від 29 серпня 2023 року у справі №160/9125/22, від 5 вересня 2023 року у справі №260/4044/22.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що законодавець передбачив, що саме на Державну службу України з надзвичайних ситуацій покладено завдання з реалізації державної політики у сфері цивільного захисту, а також здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту. Ці повноваження можуть бути реалізовані саме у спосіб, передбачений положенням Кодексу цивільного захисту України.
Отже, у даному випадку нормативно-правового обґрунтування наявності законодавчо визначених підстав для звернення прокурора до суду із даним позовом не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 по справі № 520/27913/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    З.Г. Подобайло