КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4910/2025                        
Справа № 363/4711/25
Головуючий в суді І інстанції Котлярова І.Ю.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
13 жовтня 2025 року                                                                                     
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 02 серпня 2025 року о 17:00 в с. Димер Вишгородського району по вул. Володимирська (Горького), 24 керував транспортним засобом Lincoln д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння очей, невнятна річ, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 10 вересня 2025 року подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, в якій просив скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2025 року та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилався на те, що постанова є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, в зв`язку з неповнотою дослідження обставин справи, недоведеністю складу правопорушення та істотними порушеннями процесуального закону.
Повідомляв, що працівниками поліції було запропоновано йому пройти огляд на місці за допомогою алкотестера та у медичному закладі. ОСОБА_1 чітко відмовився від проходження такого огляду, про що було складено протокол у присутності двох свідків.
Наголошував, що запис з нагрудної камери поліцейського починається вже з моменту його спілкування з поліцейськими, а не з моменту руху чи зупинки транспортного засобу. Тобто факт керування транспортним засобом у момент зупинки залишився без належної фіксації. 
Більше того, під час спілкування поліцейські попросили його перепаркувати автомобіль. Коли він це виконав на їх вимогу, вони одразу між собою вирішили, що будуть оформлювати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, що свідчить про упередженість та попереднє формування рішення ще до всебічного розгляду обставин справи.
Щодо недоведеності факту керування автомобілем, посилався на ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 62 Конституції України, зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі доказами, що саме він керував автомобілем у момент зупинки: немає відеозапису моменту руху або зупинки автомобіля, немає показань свідків, які б підтвердили факт керування, немає інших доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.
Наводив правову позицію Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року в справі № 522/10817/17 про те, що у разі відсутності належних доказів керування транспортним засобом притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП є неправомірним.
Щодо процесуальних порушень під час оформлення матеріалів, повідомляв, що на відеозаписі чітко видно, що поліцейські ще до завершення будь-яких дій щодо перевірки або фіксації порушення, між собою обговорювали оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, що свідчить про упередженість та порушення принципу неупередженості, закріпленого у ст. 7 КУпАП. 
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 25 березня 2021 року в справі № 554/10629/20 про те, що будь-які сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Щодо відсутності підстав для притягнення до відповідності, пояснював, що його відмова від проходження огляду не може бути самостійною та достатньою підставою для притягнення за ст. 130 КУпАП, якщо не доведено ключовий елемент - що він був водієм транспортного засобу в момент зупинки. Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 11 лютого 2020 року в справі № 524/10036/19, відмова від проходження огляду сама по собі не може бути підставою для відповідальності за ст. 130 КУпАП без недоведеності факту керування транспортним засобом. Оскільки таких доказів у справі немає, постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
 
Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.
 
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
 
Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №410261 від 02 серпня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП; направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у результаті огляду проведеного поліцейським у ОСОБА_2 виявлено ознаки сп`яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2   відмовився;  письмових пояснень свідків, з яких вбачається, що 02 серпня 2025 року у їх присутності ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу драгер та у медичному закладі, на що останній відмовився; копії посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , витягу з ІПС МВС України «Армор» відносно ОСОБА_2 , відомості надані з 2012 року; відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або у Вишгородській ЦРЛ, на що водій відмовився, - визнав доведеним те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Між тим, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком неможливо.
 
За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
 
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
 
Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
 
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
 
Судом першої інстанції встановлено, , що 02 серпня 2025 року о 17 год. 00 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом у селищі Димер по вул. Володимирській та був зупинений працівниками поліції, і цей факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, а також не заперечується особою, яка притягується до відповідальності.
 
Також суд першої інстанції встановив, що в ході спілкування з ОСОБА_2 , працівником поліції у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з виявленими ознаками, ОСОБА_2 було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі, на що водій відмовився. Пропозиція була чіткою, зрозумілою, неодноразовою та наданою у встановленому законом порядку. Відмова від проходження огляду була свідомою, остаточною та зафіксованою на відеозаписі. Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується іншими долученими до протоколу про адміністративне правопорушення документами, а також не оспорюється особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
 
Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто увагу, що з доказів, наявних в матеріалах справи, не можна дійти беззаперечного висновку, що транспортний засіб Lincoln д.н.з. НОМЕР_1 знаходився під керуванням ОСОБА_2 , натомість інспектором поліції ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, хоча доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом на місці складання протоколу інспектором поліції у матеріалах справи немає.
 
При цьому з відеозапису нагрудних камер поліцейських також не вбачається, що на момент їх прибуття ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Відеозапис починається о 17:16 зі спілкування працівника поліції з ОСОБА_2 , який перебуває поза салоном транспортного засобу, стоячи поруч з поліцейськими, а саме з питання працівника поліції «Били жену?» ОСОБА_2 пояснює, що періодично буває запальним та спілкується на підвищених тонах, в зв`язку з наявністю у нього трьох контузій. О 17:17 працівники поліції повідомляють, що дружина ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою, та пропонують ОСОБА_2 проїхати та подивитися, чи є якісь побиття. Працівники поліції пропонують ОСОБА_2 розвернутися та їхати, а вони поїдуть за ним. Знаходячись в салоні патрульного автомобіля, працівники поліції продовжують розмову між собою, один із них каже, що знає, що буде робити, а саме оформляти 130 статтю. Коментуючи дії ОСОБА_2 , який сідає за кермо транспортного засобу, виконуючи вимогу працівника поліції, поліцейський о 17:17 відеозапису каже напарнику: «Дурачок, ну от що він робить», і «От саме тут потрібно було тут робити», «Я його зараз оформлю і все». На запитання напарника, чи вмикати бодікамеру, поліцейський відповідає ствердно. О 17:18 поліцейський наказує ОСОБА_2 , щоб він проїхав далі і нормально поставив автомобіль на бордюр. В подальшому спілкування о 17:19 відбувається за участю дружини ОСОБА_2 , поруч з якою стоїть інший працівник поліції з іншого екіпажу, який повідомив, що відбулася сімейна драма, заступились за жінку, але вона сказала, що допомога їй не потрібна, чоловік поїхав. Жінка на відеозаписі підтвердила, що ОСОБА_2 є її чоловіком, представилася. Повідомила, що у них відбулася сварка в автомобілі. Хлопці (працівники поліції) звернули увагу, що автомобіль рухається якимось неправильним чином, та зупинили їх. Працівники поліції дістали її з автомобіля, оскільки вона сиділа з заплаканими очима, чоловік на білому Лінкольні поїхав далі. Факт заподіяння тілесних ушкоджень категорично заперечувала. Заслухавши пояснення дружини ОСОБА_2 , працівник поліції о 17:23, «в зв`язку з встановленими обставинами» ознайомив ОСОБА_2 з правами, передбаченими ст. 263 КУпАП, та оскільки ОСОБА_2 керував транспортним засобом, що зафіксовано в тому числі на бодікамеру, о 17:24 запропонував йому в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. Після цього повідомив про ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, червоне обличчя. На запитання працівника поліції, чи вживав він алкоголь, ОСОБА_2 заперечив. Після цього працівник поліції роз`яснив наслідки відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у вигляді складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та повторно запропонував пройти огляд, на що ОСОБА_2 о 17:24 повторно відмовився. О 17:25 працівник поліції повідомив ОСОБА_2 , що відстороняє його від керування транспортним засобом. 
 
Отже, поліцейськими особисто факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 саме на час їх прибуття на місце події не зафіксований.
 
Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
 
Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язуються діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і   основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.
 
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;
 
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
 
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
 
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
 
Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
 
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.
Відповідно до п. 1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
 
Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону не дотримались.
 
Як вже було встановлено з відеозапису апеляційним судом, маючи неперевірену інформацію щодо перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, поліцейські мали вжити заходів щодо відсторонення його від можливого керування транспортним засобом. Натомість, ними було надано ОСОБА_2 неправомірну вказівку здійснити рух на транспортному засобі, проїхавши до місця, де перебуває його дружина та інший працівник поліції, а прибувши на місце, де вони знаходились - перепаркувати автомобіль в інше місце, і вже після виконання цієї вказівки ОСОБА_2 поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а після отримання відмови ОСОБА_2 від проходження такого огляду склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 410261 від 02 серпня 2025 року за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і фактично саме з вини працівників поліції, які не попередили вчинення адміністративного правопорушення, а посприяли у його вчиненні, ОСОБА_2 було вчинено дане правопорушення.
 
Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що він надав ОСОБА_2 вказівку здійснити рух на транспортному засобі, по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_2 до керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, з метою фіксації такого керування на бодікамеру і утворення складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Такі обставини підтверджуються репліками поліцейського, зафіксованими на відеозаписі о 17:17, а саме, що він буде оформляти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто працівник поліції заздалегідь діє упереджено, приймає рішення ще до зібрання відповідних доказів, і провокує ОСОБА_2 на вчинення адміністративного правопорушення. Зневажливо коментуючи дії ОСОБА_2 , який сідає за кермо транспортного засобу та приводить транспортний засіб у рух на виконання вимоги самого працівника поліції, поліцейський о 17:17 відеозапису каже напарнику: «Дурачок, ну от що він робить», і «От саме тут потрібно було тут робити», «Я його зараз оформлю і все».
 
Враховуючи конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_2 до керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
 
Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
 
У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
 
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
 
Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
За наведених вище обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
 
Допущені порушення вимог закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.