ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 р.	Справа № 480/8477/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик) по справі № 480/8477/24
за позовом             ОСОБА_1  
до            Військової частини НОМЕР_1                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення 4 457,77 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 закрито провадження у справі.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що предмет спору у справі № 480/4733/22 не є тотожним тому, що розглядається в межах цієї справи.  
Так, у справі № 480/4733/22 предметом розгляду було правильність визначення відповідачем базових місяців для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 16.08.2020. При цьому, судом не досліджувалось питання щодо визначення суми належної позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.08.2020, не надавалась оцінка правильності її розрахунку при нарахуванні і виплаті, не вирішувалось питання щодо підвищення чи зменшення розміру грошового забезпечення позивача у березні 2018 р.
В свою чергу, після виконання відповідачем судового рішення у справі № 480/4733/22 у позивача виникло право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення з 01.03.2018, проте у зв`язку з її не виплатою, ОСОБА_2 звернувся з цим позовом.
Зауважує, що в разі відмінностей між обставинами звернення до суду: в сторонах справи, предметі, підставах, матеріально-правових вимогах позови не є тотожними, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20.06.2025 у справі № 520/14650/24, від 28.06.2023 у справі № 200/4258/22, від 14.12.2023 у справі № 420/16209/23, від 31.01.2024 у справі № 420/14249/23.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) не надала відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо правильності нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, зокрема, за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 вже були розглянуті у справі № 480/4733/22, за наслідками якої прийнято судове рішення, що набрало законної сили.
Отже, за висновками суду першої інстанції існує судове рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно ч.1 статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі №9901/431/18.
Підстава позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.07.2023 у справі № 420/14964/22.
Крім цього, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або наведення іншого праворозуміння таких норм.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №916/1764/17, від 06.10.2021 у справі № 520/16416/2020.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі виходив з того, що у цій справі має місце спір між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і позов, заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 480/4733/22, за наслідком розгляду якої прийнято рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022, яке набрало законної сили 16.03.2023. 
Натомість, апелянт вважає, що предмет спору у справі № 480/4733/22 не є тотожним заявленому у справі, що розглядається.
Колегія суддів зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Отже, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.
Так, у межах розгляду справи № 480/4733/22 ОСОБА_1  пред`явив позов, у якому просив суд, зокрема:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 457,77 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 457,77 грн за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно в сумі 131 576,11 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 480/4733/22, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 16.03.2023 відмовлено в цій частині позовних вимог.
В межах розгляду вказаної справи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що відповідачем обрано правильний базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 16.08.2020, надано оцінку виплаченим сумам індексації та зроблено висновок щодо нарахування та її виплати останньому в повному обсязі.
При цьому, суди надали оцінку і наявності у позивача права на отримання щомісячної «фіксованої індексації» за спірний період та дійшли висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Тож, судом в межах адміністративної справи № 480/4733/22 вже розглядалось питання правильності розрахунку Військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 та наявності підстав для виплати позивачу фіксованої індексації, що фактично і є індексацією-різницею. 
У межах цієї справи (№ 480/8477/24) ОСОБА_1 просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення 4 457,77 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в спірний період відповідач не нараховував та не виплачував ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4 457,77 грн щомісяця. 
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 , що є предметом розгляду цієї адміністративної справи (№ 480/8477/24), є тотожними предмету спору, що розглядались Сумським окружним адміністративним судом по суті у справі № 480/4733/22, судове рішення у якій набрало законної сили.
Колегія суддів зауважує, що під час зміни однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Колегія суддів також зазначає, що незгода позивача із висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо вирішення позовних вимог є підставою для оскарження відповідного судового рішення у касаційному порядку за наявності передбачених законодавством для цього підстав, а не для повторного звернення до суду з тотожним позовом.
При вирішенні справи, судом апеляційної інстанції також застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.01.2024 у справі № 520/16803/23.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 20.06.2025 у справі № 520/14650/24, від 28.06.2023 у справі № 200/4258/22, від 14.12.2023 у справі № 420/16209/23, від 31.01.2024 у справі № 420/14249/23 колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини у цих справах не є тотожними справі, що розглядається.
Так, у наведених вище справах, Верховний Суд розглядав питання тотожності спорів щодо права та розрахунку щомісячної  «індексації-різниці» відповідно до абзаців 3-6 пункту 5 Порядку № 1078, 
Натомість, у справі, що розглядається спірним є питання щодо визначення відповідачем розміру фіксованої індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 за наявності у нього права на її отримання, тоді як за наслідками розгляду справи № 480/4733/22 судами зроблено висновок про відсутність в останнього такого права.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що станом на час розгляду цієї справи було таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим існували підстави для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 по справі № 480/8477/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  03.11.2025 року