ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11211/25	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 33/817/456/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Згідно постанови, 21.05.2025 о 15 год 30 хв, на вул. С. Будного в м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 , рухаючись по вулиці Будного в напрямку Шептицького перед світлофором біля білого замку на транспортному засобі марки «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 при перестроюванні з правої крайньої полоси в ліву не надав переваги транспортному засобу марки «РЕНО» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 що спричинило зіткнення між собою та призвело до механічних пошкоджень двох транспортних засобів, після зіткнення водій транспортного засобу ««РЕНО» номерний знак НОМЕР_2 не впорався з керуванням та здійснив зіткнення із транспортним засобом марки «ФОЛЬКСВАГЕН» номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б., 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що 
у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано жодних конкретних доказів, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення;
в протоколі не зазначено місце зіткнення транспортних засобів, в якому напрямку по відношенню один до одного рухались автомобілі, на чиїй смузі руху відбулось зіткнення, суть правопорушення зазначено не конкретно;
в схемі ДТП не зображено предмети, які стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, мастила чи палива на проїжджій частині), що відокремилися від транспортних засобів відносно елементів проїжджої частини та транспортних засобів;
ОСОБА_1 керував транспортним засобом з дотриманням Правил дорожнього руху, був уважним та стежив за дорожньою обстановкою, автомобіль рухався на безпечній швидкості, з дотриманням безпечної дистанції та безпечного інтервалу;
працівниками патрульної поліції не враховано, що в момент ДТП транспортний засіб ОСОБА_1 стояв у крайній лівій дорожній смузі по вул. С. Будного у м. Тернополі на заборонному сигналі світлофора та готувався до повороту ліворуч, не створював небезпеку чи перешкоду для руху;
ДТП трапилася з вини водія транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок порушення ним п.13.1 та п.14.3 Правил дорожнього руху України;
працівники патрульної поліції не здійснили належного аналізу обставин ДТП та не правильно кваліфікували порушення ПДР зі сторони ОСОБА_1 , тобто підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП відсутні;
при накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, судом першої інстанції не враховано характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , зокрема те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше та є особою молодого віку;
розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен бути проведений із залучення сторони обвинувачення, оскільки відсутність сторони обвинувачення у справі може вплинути на дію презумпції невинуватості в ході судового розгляду і, як наслідок, на питання неупередженості та безсторонності суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Майки М.Б., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року, то він підлягає поновленню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, постанову судді винесено 07 серпня 2025 року, а апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 18 серпня 2025 року, тобто більше ніж через десять днів після винесення постанови. Проте, останній день на апеляційне оскарження припав на вихідний день.
За таких обставин строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року слід поновити, як пропущений з поважних причин. 

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Пунктом 2.3.б) ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 10.1 ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пунктом 10.3 ПДР України передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Апеляційний суд вважає, що висновок судді місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.3 б), 10.1 та 10.3 ПДР знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку з подією ДТП та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3375174 від 21 травня 2025 року; схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 травня 2025 року о 15 год 30 хв, в м. Тернополі по вул. Будного, 4 а; показаннями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 21 травня 2025 року; поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 .
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з дотриманням Правил дорожнього руху, був уважним та стежив за дорожньою обстановкою, автомобіль рухався на безпечній швидкості, з дотриманням безпечної дистанції та безпечного інтервалу, є безпідставними, так як вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
В ході судового розгляду було встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3(б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху.
Пункт 2.3 (б) ПДР України передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
Пункт 10.1 ПДР України передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пункт 10.3 ПДР України передбачає, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Наявні в цій справі та досліджені в ході судового розгляду докази беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 21 травня 2025 року о 15 год 30 хв, на вул. С. Будного в м. Тернопіль, рухаючись по вулиці Будного в напрямку Шептицького перед світлофором біля білого замку на транспортному засобі марки «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні з правої крайньої полоси в ліву не надав переваги транспортному засобу марки «РЕНО» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 що спричинило зіткнення між собою та призвело до механічних пошкоджень двох транспортних засобів, після зіткнення водій транспортного засобу ««РЕНО» номерний знак НОМЕР_2 не впорався з керуванням та здійснив зіткнення із транспортним засобом марки «ФОЛЬКСВАГЕН» номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б., 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3375174 від 21 травня 2025 року та схемою місця ДТП, яка сталася 21 травня 2025 року о 15 год 30 хв, в м. Тернополі по вул. Будного, 4 а, які ОСОБА_1 підписано без зауважень, а також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції (файл export-8uok7.mp4) з якого вбачається, що ОСОБА_1 не висловлює будь-яких заперечень щодо вчинення ним ДТП.
За таких обставин, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 порушень вказаних вимог ПДР і як наслідок складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є правильним.
Твердження апелянта про те, що працівниками патрульної поліції не враховано, що в момент ДТП транспортний засіб ОСОБА_1 стояв у крайній лівій дорожній смузі по вул. С. Будного у м. Тернополі на заборонному сигналі світлофора та готувався до повороту ліворуч, не створював небезпеку чи перешкоду для руху, було предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання ОСОБА_1 на те, що його транспортний засіб перебував у нерухомому стані в середній смузі руху, суд вважає безпідставним, оскільки свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що водій транспортного засобу марки “ВАЗ 2121”, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перестроювання перед світлофором з правої сторони в ліву сторону проїзної частини. 
Доводи апелянта про те, що ДТП трапилася з вини водія транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок порушення ним п.13.1 та п.14.3 Правил дорожнього руху України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , оскільки наявність вини обох учасників дорожнього руху в настанні ДТП не виключає винуватість кожного з них окремо.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3375174 від 21 травня 2025 року, ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.3(б), 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. Враховуючи наведене предметом судового розгляду в цій справі є дії ОСОБА_1 щодо порушення даних пунктів ПДР. 
Порушення водієм ОСОБА_1 вимог вказаних пунктів ПДР підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалами, в тому числі даними відеозаписів з місця події, з якого видно, що ОСОБА_1 не заперечував свою винуватість та порушення ним ПДР України.
Щодо необхідності надання оцінки діям іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, то суд першої інстанції обґрунтовано не вдавався до їх обговорення, вирішуючи лише питання згідно із ст.280 КУпАП щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в цьому провадженні, а тому з`ясування інших питань виходить за межі судового розгляду в цій справі, тобто щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 .
Не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано жодних конкретних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3375174 від 21 травня 2025 року, в ньому наявна інформація про докази, які долучаються до вказаного протоколу.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що в схемі ДТП не зображено предмети, які стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, мастила чи палива на проїжджій частині), що відокремилися від транспортних засобів відносно елементів проїжджої частини та транспортних засобів, так як вказані доводи не свідчать про неможливість оцінки цієї схеми ДТП, як доказу в цій справі, а тому суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що план-схема місця ДТП не є допустимим та належним доказом.
Крім того, вищевказана план-схема місця ДТП підписана ОСОБА_1 без зауважень. Також, слід зазначити, що схема місця ДТП, є лише одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, оцінка якому надається в сукупності з іншими фактичними даними, які мають значення для правильного вирішення справи.
Твердження апелянта про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення, а її відсутність в ході судового розгляду вплинуло на питання неупередженості та безсторонності суду є необґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП). 
Тобто законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у розгляді судом справ про адміністративне правопорушення та випадки, коли участь прокурора є факультативною. Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. 
Отже, участь прокурора при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП не передбачена законом. 
З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу та виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.
Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, накладаючи адміністративне стягнення відповідно до вимог ст.ст. 33–35 КУпАП, не врахував характер вчиненого правопорушення та особу ОСОБА_1 , зокрема те, що останній вперше притягується до адміністративної відповідальності та є особою молодого віку, так як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції врахував санкцію статті, характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставину, що пом`якшує відповідальність (щире розкаяння винного), а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальність. З огляду на це суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією статті, а не позбавлення права керування транспортними засобами.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя