КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 серпня 2025 року
справа № 375/2038/23
                                         
провадження № 22-ц/824/6553/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 27 листопада   2024 року, постановлене під головуванням судді Цукурова В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області (далі - «Третя особа») про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини.
25.01.2017 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.01.2017 року у справі № 375/1658/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 28.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації народження зроблено актовий запис № 61 та видано свідоцтво про народження від 28.04.2009 року серії НОМЕР_1 .
23.11.2023 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23.11.2023 року у справі №375/1262/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 .
           Відповідач заявлені до неї позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала щодо проживання дитини з позивачем.
З 25.01.2017 року позивач та відповідач не проживають разом, син залишився проживати із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_4 , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти.
Указаний факт засвідчує сама Відповідач у заяві від 01.12.2023 року про неприйняття участі у вихованні, нездійсненні догляду та утримання дитини, яка засвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І.
Відповідно до довідки, виданої Рокитнянським ліцеєм №3 Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 04.12.2023 року № 93, мати ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає.
Згідно з довідкою КНП «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 08.12.2023 року №609 на прийом до лікарів дитина проходила у супроводі батька. Підписи на ознайомленні про можливе виникнення поствакцинаційних реакцій завжди проставляв батько.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року, затвердженого головою Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Богдановим Ю.А., при обстеженні умов проживання гр. ОСОБА_1 встановлено, що він проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , умови проживання задовільні. У будинку є всі необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше, наявні предмети для спортивного розвитку дитини та книги українських письменників, що свідчить про морально-психологічний розпиток дитини та наявність патріотичного виховання до Батьківщини через належне виховання батька. Указані умови проживання та розвитку дитини створені за допомогою кропіткого виховного процесу батька. У дитини наявна окрема кімната з необхідним облаштуванням для належного проживання та умовами для навчання.
Стиль життя та ставлення позивача до дитини сприяє належному вихованню сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, а також сприяє становленню його як моральної та відповідальної особистості.
Позивач є працездатною особою, працює, отримує необхідний та достатній для утримання і забезпечення його дитини дохід.
За вказаних обставин, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина - ОСОБА_4 .
Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , яка не цікавилась сином понад 13 років, що достеменно встановлено судом та не підлягає додатковому доказуванню, почала цікавитись життям сина лише після того, як дізналась про позов про позбавлення батьківських прав. Крім того, 09.07.2024, відповідач у заяві до Начальника служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної Ради Білоцерківського району Київської області вказувала про те, що усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав, з дитиною не спілкується, не допомагає, не виховує, бажає щоб дитина мешкала з батьком, офіційно не працює та не має постійного стабільного доходу, не може матеріально утримувати дитину та приймати участь у її житті та вихованні. Усвідомлюючи наслідки, бажає щоб її було позбавлено батьківських прав. При цьому, не маючи постійної роботи та стабільного фінансового доходу, до Служби зайнятості не зверталась, що у свою чергу свідчить проте, що Відповідач свідомо не бажає змінювати свою поведінку та ставлення до сина, відновити з сином родинні зв`язки та приймати участь у житті та розвитку сина. Зазначеним доказам, наявним у матеріалах справи, судом першої інстанції не надано належної оцінки.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що починаючи з 14.02.2009 року сторони перебували у шлюбі. 25.01.2017 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області під 25.01.2017 року у справі № 375/1658/16-ц шлюб між ними було розірвано (а.с. 129-130).
Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 28.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 61 (а.с. 17).
23.11.2023 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у справі №375/1262/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 (а.с. 131).
Відповідно до заяви Відповідача від 01.12.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстровано в реєстрі за №1787, ОСОБА_2 стверджувала, що її дитина - ОСОБА_4 проживає окремо від неї, зі своїм батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 і перебуває повністю на його утриманні. Повідомила, що вона не приймає участі у вихованні та не здійснює догляд та утримання дитини ОСОБА_4 не менше 13 років в зв`язку з неможливістю спільного проживання та відсутністю фінансового забезпечення, не має можливості забезпечити здобуття ним повної загальної середньої освіти та надання медичної допомоги. Утримання та виховання неповнолітнього ОСОБА_4 повністю здійснює батько - ОСОБА_1 (а.с. 27).
Згідно з довідкою Рокитнянського ліцею №3 від 04.12.2023 року №93 протягом навчання в Рокитнянському ліцеї №3 ОСОБА_4 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та одягом. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати ОСОБА_2 контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 28).
Відповідно до листа КНП РСР Білоцерківського району Київської області «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.12.2023 року №609 на прийом до лікарів ОСОБА_4 приходив у супроводі батька ОСОБА_1 . Підписи на ознайомленні про можливе виникнення поствакцинальних реакцій проставляв батько (а.с. 29).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року, затвердженим головою Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Богдановим Ю.А., при обстеженні умов проживання гр. ОСОБА_1 встановлено, що він проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , умови проживання задовільні. У будинку є всі необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше, наявні предмети для спортивного розвитку дитини та книги українських письменників, що свідчить про морально-психологічний розпиток дитини та наявність патріотичного виховання до батьківщини через належне виховання батька. Указані умови проживання та розвитку дитини створені за допомогою кропіткого виховного процесу батька. У дитини наявна окрема кімната з необхідним облаштуванням для належного проживання та умов для навчання (а.с. 30).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 10.06.2024 року, будинок, у якому проживає позивач разом із ОСОБА_4 цегляний, електро-газо-водопостачання наявне. Помешкання складається з 4 житлових кімнат, кухні, ванної, санвузла, веранди та котельні, у якій встановлено твердопаливний котел. Кімнати облаштовані згідно з їх призначенням. Для дитини виділено окрему житлову кімнату, де встановлено спальне ліжко, шафа для одягу, комод для речей, письмовий стіл для навчання та полиця для книг, комп`ютер. У розмові з ОСОБА_4 з`ясовано, що мама не проявляє до нього ніякого інтересу, не відповідає на телефонні дзвінки, сама не телефонує, не цікавиться його життям. З того часу, коли він проживає з батьком, мама жодного разу не привітала його з днем народження. Дитина підтримує рішення батька, щодо позбавлення батьківських прав його мами, оскільки він перебуває на повному його утриманні (а.с. 96).
Проте, наявними у справі знімками з екрану телефону відповідачки підтверджується факт здійснення нею телефонних дзвінків своєму сину (а.с. 81-83), а платіжною інструкцією №Р24А2589322233D6295 - перерахунок йому Відповідачем грошових коштів (а.с. 84).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 17.07.2024 року №275, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 є доцільним (а.с. 72-75).
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема якщо мати, батько:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц  зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
 У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 вказано, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Як було вірно зазначено судом першої інстанції, наявні у матеріалах справи акти обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року та від 10.06.2024 року містять інформацію лише щодо умов проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , який відповідно до указаного вище рішення суду проживає разом зі своїм батьком - позивачем у даній                           справі (а.с. 30, 96). Відтак, указані документи не є належними та достатніми доказами на підтвердження свідомого ухилення відповідачки від виконання нею обов`язків з виховання дитини.
Окрім того, твердження, яке міститься у акті обстеження матеріально-побутових умов від 10.06.2024 року, отримане нібито з розмови з неповнолітнім ОСОБА_4 , про те, що його мати не проявляє до нього ніякого інтересу, не відповідає на телефонні дзвінки, сама не телефонує, не цікавиться його життям, а також про те, що з того часу, коли він проживає з батьком, вона жодного разу не привітала його з днем народження, спростовується наявними у справі письмовими доказами, які кореспондуються з наданими у судовому засіданнями поясненнями самої дитини, а також показаннями відповідачки, допитаної у якості свідка судом першої інстанції.
Крім того, сам неповнолітній ОСОБА_4 зазначає, що матір цікавиться його життям, вона іноді йому телефонує вітає його з днем народження і навіть перераховує йому на банківську картку кошти. Номер банківської карти він повідомив їй приблизно 2 роки тому. Вона тоді сама попросила надати їй відповідний номер щоб мати можливість йому допомагати.
З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері. Таким чином, підстави для позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина відсутні.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач
Судді