ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 520/18153/23
адміністративне провадження № К/990/6093/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №   520/18153/23,
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третіх осіб - Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кузьміним Сергієм Олександровичем, на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Ральченка І.М., суддів Чалого І.С., Катунова В.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.           ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ     НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб - Міністерства оборони України (далі - третя особа-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа-2), з вимогами:
1.1.          визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати водію 1    зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, у розрахунку до 100 000,00   грн щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 18.07.2022 по 31.12.2022;
1.2.          зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити водію 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ    НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткову винагороду, в розмірі 100 000,00 грн щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 18.07.2022 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач указує на те, що у спірний період він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в смт Борова, смт Високий Балакійського району Харківської області. Цей факт підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 18.05.2023 № 811. У зв`язку з цим позивач уважає, що за цей період він набув права на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100    000,00    грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №   168 (далі - Постанова №   168; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка відповідачем протиправно не виплачена.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.          Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.05.2022 №123 ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія - номера обслуги стартового взводу стартової батареї НОМЕР_2 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 .
4.          Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 09.08.2023 №78 грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з травня 2022 року по січень 2023 року включало додаткову грошову винагороду, відповідно до Постанови №168, у розмірі 30   000,00    грн.
5.          Згідно з рапортом командира 1  зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у період з 09.05.2022 по 17.09.2022, відповідно до бойових розпоряджень від 09.05.2022 №138 дск/бг, від 07.07.2022 №265 дск/вбг, від 29.07.2022 №278 дск/вбг, від 17.08.2022 №325 дск/вбг, від 20.08.2022 №343 т/бг, від 29.08.2022 №356 т/бг, від 30.08.2022 №362 т/бг, від 17.09.2022 №382 т/бг, особовий склад 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 виконував бойове завдання з метою забезпечення протиповітряної оборони об`єктів критичної інфраструктури та прикриття військ від ударів з повітря в межах реалізації зони ураження з району населеного пункту Борова Харківської області.
6.          До рапорту додано список особового складу 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , який залучався до виконання бойового розпорядження, серед якого за порядковим номером 83 зазначено ОСОБА_1 , період безпосередньої участі: 18.07.2022- 17.09.2022.
7.          Згідно з рапортом командира 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у період з 17.09.2022 по 13.10.2022, відповідно до бойового розпорядження від 17.09.2022 №383 т/бг особовий склад 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 виконував бойове завдання з метою забезпечення протиповітряної оборони об`єктів критичної інфраструктури та прикриття військ від ударів з повітря в межах реалізації зони ураження з району населеного пункту Високий Харківської області.
8.          До рапорту додано список особового складу 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , який залучався до виконання бойового розпорядження, серед якого за порядковим номером 79 зазначено ОСОБА_1 , період безпосередньої участі: 17.09.2022- 13.10.2022.
9.          Згідно з рапортом командира 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у період з 13.10.2022 по 30.11.2022, відповідно до бойових розпоряджень від 13.10.2022 №411 т/бг, від 28.10.2022 №418 т/бг, від 05.11.2022 №426 т/бг, від 05.11.2022 №428 т/бг, від 13.11.2022 №431 т/бг, особовий склад 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 виконував бойове завдання з метою забезпечення протиповітряної оборони об`єктів критичної інфраструктури та прикриття військ від ударів з повітря в межах реалізації зони ураження з району населеного пункту Борова Харківської області.
10.          До рапорту додано список особового складу 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , який залучався до виконання бойового розпорядження, серед якого за порядковим номером 84 зазначено ОСОБА_1 , період безпосередньої участі: 13.10.2022- 30.11.2022.
11.          Згідно з рапортом командира 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у період з 30.11.2022 по 31.12.2022, відповідно до бойових розпоряджень від 30.11.2022 №452 т/бг, від 01.12.2022 №455 т/бг, від 15.12.2022 №465 т/бг, особовий склад 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 виконував бойове завдання з метою забезпечення протиповітряної оборони об`єктів критичної інфраструктури та прикриття військ від ударів з повітря в межах реалізації зони ураження з району населеного пункту Харківської області.
12.          До рапорту додано список особового складу 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , який залучався до виконання бойового розпорядження, серед якого за порядковим номером 86 зазначено ОСОБА_1 , період безпосередньої участі: 30.11.2022- 31.12.2022.
13.          На підставі указаних рапортів командира 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 про виконання бойових завдань від 31.03.2023 вх. №437, від 31.03.2023 вх. №436, від 31.03.2023 вх.    №434, від 31.03.2023 вх. №435, які зареєстровано у книзі реєстрації вхідної документації р.н. №57 від 01.01.2023 та витягів із журналів бойових дій 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 (р.н. №64/86 від 21.03.2023, р.н. №64/87дск від 21.03.2023), позивачу надано довідку від 18.05.2023 №   811 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , у якій зазначено, що позивач у період з 18.07.2022 по 31.12.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в смт   Борова та смт Високий Балаклійського району Харківської області. Також у довідці зазначено, що ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
14.          Уважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати збільшеної до 100    000,00    грн додаткової винагороди за період з 18.07.2022 по 31.12.2022, відповідно до Постанови № 168, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
15.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розрахунку до 100    000,00 грн щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 18.07.2022 по 31.12.2022. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100  000,00 грн щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 18.07.2022 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.
16.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що безпосередня участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, має місце лише в момент ураження повітряної цілі, адже вони не можуть уважатися обґрунтованими, зважаючи на те, що ураження повітряної цілі є фактично кінцевим результатом діяльності бойового розрахунку, успішному виконанню якого передує вчинення ряду дій та здійснення заходів щодо чергування такого бойового розрахунку.
17.          Суд першої інстанції вважав, що надана до суду довідка ВЧ НОМЕР_1 від 18.05.2023 №    811 , яка складена за формою, наведеною в додатку №1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022, є належними та достатніми доказами для підтвердження участі позивача в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 18.07.2022 по 31.12.2022. 
18.          З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі за спірні періоди.
19.          Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2024 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 та ухвалено нове - про задоволення позову частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №  168, в розрахунку 100 000,00 грн щомісячно, пропорційно часу участі ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за період з 18.07.2022 по 31.12.2022. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, в розрахунку 100    000,00 грн щомісячно, пропорційно часу участі ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за період з 18.07.2022 по 31.12.2022. У задоволенні решти позову відмовлено.
20.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, виходив з того, що з огляду на функціональне призначення та специфіку завдань 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , що входить до зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України, які полягали лише у безпосередньому ураженні повітряних цілей, пошук та виявлення яких проводиться іншими військовими підрозділами (радіотехнічними військами), безпосередньою участю військовослужбовця цього військового підрозділу у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони необхідно вважати саме час виконання бойових завдань з безпосереднього вогневого ураження повітряних цілей.
21.          Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про набуття позивачем права на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі 100    000,00 грн, встановленої Постановою №168, у спірний період, однак із розрахунку пропорційно часу участі позивача у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей. Щодо іншої частини спірного періоду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 100  000,00 грн, адже інформації щодо безпосередньої участі позивача у цей період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та доказів на її підтвердження не надано.
22.          Щодо довідки ВЧ НОМЕР_1 від 18.05.2023 №   811, то суд апеляційної інстанції зазначив, що позиція позивача про те, що він набув право на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі 100    000,00    грн за весь указаний у ній період, є помилковою. Суд апеляційної інстанції з`ясував, що така довідка видана за формою, встановленою додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок № 413). Метою видання такої довідки є необхідність підтвердження наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, згідно з Порядком № 413, з огляду на що зазначені у ній відомості не є підставою для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100    000,00    грн, встановленої Постановою № 168.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
23.          16.02.2024 до Суду надійшла касаційна скарга позивача на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2024.
24.          У касаційній скарзі скаржник, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, просив його скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
25.          Підставою для касаційного оскарження скаржник визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
26.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, скаржник зазначив, що на дату звернення до суду касаційної інстанції відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 Постанови № 168 в контексті правовідносин, що виникають між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ Збройних Сил України та командуванням військових частин з приводу (не)виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої цим пунктом; пункту 2-1 Постанови № 168, абзаців 3, 4 пункту 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 у контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ Збройних Сил України та командуванням військових частин у зв`язку з використанням зазначеного Окремого доручення для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди, відповідно до Постанови № 168.
27.          Скаржник зазначав, що суд апеляційної інстанції неправомірно обмежив виплату додаткової винагороди лише строком фактичного вогневого ураження. Військовослужбовці 1    зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 постійно перебувають у зоні розгортання зенітних-ракетних комплексів, несуть бойові чергування. Позивач та інші військовослужбовці 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 цілодобово захищають повітряний простір України, унеможливлюють ракетні атаки російської федерації на цивільну та військову інфраструктуру, відбивають ракетні атаки, які спрямовані на знищення саме зенітних-ракетних комплексів.
28.          Скаржник наголошує, що не завжди військовослужбовці 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 отримують дозвіл на знищення ударних БПЛА типу «Шахед», оскільки ціна однієї ракети, яку випускає зенітний-ракетний комплекс С-300 є значно вищою ніж ціна ударного БПЛА типу «Шахед», а також на озброєнні немає достатньої кількості ракет. Отже, військовослужбовці отримують завдання за допомогою автоматичної зброї, з якою вони цілодобово перебувають на службі, збивати ударні БПЛА типу «Шахед», що, відповідно, не відображається в офіційних документах.
29.          Скаржник звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не встановив чим конкретно займався позивач, перебуваючи у зоні введення військових (бойових) дій, в дні, коли не було ураження повітряних цілей противника. На підтвердження викладеного, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №520/690/23, у якій Суд констатував необхідність дослідження конкретних завдань, які виконував військовослужбовець, перебуваючи в зоні введення бойових дій, в спірні періоди, за які йому не було виплачено додаткову винагороду у збільшеному розмірі до 100    000,00    грн. 
30.          За наслідком автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській   О.Р., суддям Смоковичу    М.І., Мацедонській    В.Е.
31.          Суд ухвалою від 16.03.2024 відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
32.          Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він наполягає на її безпідставності, просив у задоволенні відмовити і залишити оскаржуване судове рішення без змін.
33.          Третя особа-1 подала додаткові пояснення у справі, у яких просила відмовити позивачу в задоволенні касаційної скарги.
V. Джерела права 
34.          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
35.          Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
36.          Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
37.          Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок №260).
38.          Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
39.          Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
40.          Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
41.          На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
42.          Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
43.          У зв`язку з змінами, внесеними постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
44.          Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
45.          Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
46.          Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №    168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
47.          Згідно з пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
48.          У пункті 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 зазначено: «Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України. 
49.          Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
50.          Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
51.          Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
52.          Пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн або 30    000,00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
53.          У цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100    000,00    грн за місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
VI. Позиція Верховного Суду
54.          Спірні правовідносини виникли у цій справі у зв`язку з невиплатою за період з 18.07.2022 по 31.12.2022 збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди військовослужбовцю Збройних Сил України.
55.          Переглядаючи висновки суду апеляційної інстанції в контексті доводів касаційної скарги, Суд звертає увагу на таке.
56.          Умовою для здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168, є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань і заходів, які, у розумінні цієї Постанови, означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин відповідними документами.
57.          У межах тлумачення пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 термін «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - безпосередня участь) охоплює виконання військовослужбовцем, зокрема: 
- бойових завдань у складі частини, що веде бойові дії у складі сил оборони в районі ведення бойових дій (абзац 1); 
- бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей противника (абзац 9); 
- бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей (абзац 10).
58.          Аналіз наведених положень свідчить, що виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей визнається «безпосередньою участю» незалежно від місця їхнього виконання (тобто навіть поза районами ведення бойових дій). Водночас виконання бойових завдань з виявлення та супроводу повітряних цілей набуває статусу «безпосередньої участі» лише за умови їх здійснення у районах ведення воєнних дій.
59.          Таким чином, не кожна діяльність підрозділу автоматично прирівнюється до безпосередньої участі у бойових діях. Основними критеріями є характер завдання та місце його виконання. Також періоди виплати додаткової винагороди та підхід до їхнього обчислення суттєво відрізняються залежно від роду військ і характеру виконуваних бойових завдань.
60.          У цій справі судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач служить у 1 зенітному ракетному дивізіоні ВЧ НОМЕР_1 . 
61.          ВЧ НОМЕР_1 безпосередньо підпорядковується повітряному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - військова частина НОМЕР_3 ), що підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_1 . ВЧ НОМЕР_1 входить до складу Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України.
62.          Так, Зенітні ракетні війська - це рід військ у складі Повітряних Сил, призначений для забезпечення у взаємодії з іншими родами військ, протиповітряної оборони важливих адміністративно-політичних центрів, промислово-економічних районів, угруповань збройних сил та інших важливих об`єктів.
63.          Зенітні ракетні війська забезпечують протиповітряну оборону у взаємодії з радіотехнічними військами (РТВ), які призначені для ведення радіотехнічної розвідки повітряного, наземного і морського противника, пізнання виявлення цілей і оповіщення про них військ ППО, інших видів збройних сил, забезпечення наведення винищувачів на ціль, дій зенітних військ і виконання інших завдань. Виконання бойових завдань у районах ведення воєнних дії з виявлення повітряних цілей покладено на радіотехнічні війська.
64.          Згідно з Керівництвом зенітних ракетних військ протиповітряної оборони ведення дивізіоном бойової роботи здійснюється лише при переведенні дивізіону в готовність №1 з моменту надходження з командного пункту полку відповідного наказу. При надходженні з командного полку наказу перевести дивізіон у режим готовності № 2, засоби радіолокаційної розвідки, зенітно-ракетні комплекси, засоби розвідки та цілевказівки вимикаються та знаходяться в режимі очікування.
65.          Наведене зумовило висновок суду апеляційної інстанції про те, що ВЧ НОМЕР_1 , ураховуючи функціональне призначення та специфіку завдань, виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій з вогневого ураження повітряних цілей.
66.          Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на наявну в матеріалах справи інформацію, викладену в листі військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2023 №350/172/1/2509/пс, складеному на звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 , за змістом якої ВЧ НОМЕР_1 не входила до Переліку органів військового управління (штабів угруповань військ (сил) або штабів тактичних груп), які включені до складу діючих угруповань Сил оборони держави та, які здійснюють управління виконанням завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій. У зазначений період ВЧ НОМЕР_1 на підставі бойових розпоряджень встановлювались бойові завдання щодо протиповітряного прикриття визначених об`єктів (шляхом ураження повітряних цілей противника). Бойові завдання у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей не визначалися, такі завдання не властиві для підрозділів ВЧ НОМЕР_1 . Також щодо безпосередніх бойових завдань 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 указано, що відповідно до функціонального призначення та специфіки завдань ВЧ НОМЕР_1 не веде бойові (воєнні) дії, а виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій з вогневого ураження повітряних цілей.
67.          Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що діяльність 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у спірний період в районі ведення бойових дій полягала у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, що, у розумінні пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, є безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
68.          Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо виплати збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди щомісячно за період з 18.07.2022 по 31.12.2022 пропорційно часу, протягом якого позивач брав участь у виконанні бойових завдань із вогневого ураження повітряних цілей.
69.          Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що апеляційний суд необґрунтовано звузив участь позивача - військовослужбовця 1-го зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 - у бойових діях виключно до часу виконання завдань із вогневого ураження повітряних цілей, Суд зазначає таке.
70.          Право на підвищену додаткову винагороду 100   000,00    грн на місяць за виконання позивачем бойових завдань у складі ВЧ НОМЕР_1 , згідно з абзацом 1 пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, відсутнє, оскільки, як установлено судом апеляційної інстанції, вказана військова частина не перебувала у складі діючих військових угруповань.
71.          Право на виплату такої підвищеної додаткової винагороди за абзацом 10 цього ж пункту доручення також відсутнє, адже військова частина ВЧ НОМЕР_1 не вела воєнних дій у районі ведення бойових дій для виконання завдання з виявлення повітряних цілей і виконання таких завдань, як установлено судом апеляційної інстанції у цій справі, не є характерним для цієї військової частини.
72.          Підстави для виплати збільшеної додаткової винагороди можуть бути наявні виключно за абзацом НОМЕР_4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, тобто лише за конкретні дні, у які було здійснено бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей, підтверджені відповідними документами.
73.          Таким чином, позиція скаржника про право позивача на отримання щомісячної підвищеної додаткової винагороди до 100 000,00 грн за виконання інших завдань, є необґрунтованою, оскільки такі завдання, з урахуванням діяльності військової частини, у якій він проходив службу, залежно від роду військ і характеру бойових завдань, мають інший порядок виконання та оплати.
74.          Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №520/690/23 є помилковим, адже спір у вказаній справі стосується виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі військовослужбовцю-фельдшеру медичного пункту, щодо якого судом встановлено сам факт проходження служби у зоні бойових дій. Однак у цій справі щодо позивача відомі як місце служби, так і характер виконуваних ним завдань, що полягає у вогневому ураженні повітряних цілей. Отже, обставини у цих справах не є подібними, а тому правова позиція, викладена у ній, не підлягає застосуванню до цього спору.
75.          Надаючи оцінку доводам скаржника щодо відсутності висновків про застосування деяких пунктів Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 у правовідносинах між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ та командуванням цих військових частин щодо (не) виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 (пункти 1, 2-1), Суд зазнає, що після відкриття провадження у цій справі Верховним Судом було досліджено питання порядку виплати такої винагороди військовослужбовцям Зенітних ракетних військ Збройних Сил України.
76.          Так, Верховний Суд у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23 зазначив, що саме виконання бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей є тією формою «безпосередньої участі» у бойових діях, яка охоплюється пунктом 1 Постанови №168, а також положеннями (абзац 9 пункту 1) відповідного Окремого доручення, незалежно від району здійснення такого завдання чи складу військової частини (підрозділу). За наявності документального підтвердження виконання бойового завдання з вогневого ураження (рапорти, накази, витяги з журналів бойових дій тощо), військовослужбовець має право на додаткову винагороду в підвищеному розмірі. Водночас така винагорода виплачується виключно за фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей. Виконання інших завдань не може уважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати, відповідно до Постанови № 168.
77.          Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у справі № 520/17681/23 дійшов висновку, що «безпосередня участь» військовослужбовців 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки й оборони повинна визначатися - виконанням завдань з вогневого ураження повітряних цілей за дні фактичного пуску ракет (незалежно від підтверджень ураження повітряної цілі), які мають бути належним чином підтвердженими відповідними рапортами, журналами, наказами або іншими документами.
78.          Аналогічна правова позиція була викладена також у постановах Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 520/17688/23, від 08.05.2025 у справі № 520/17986/23, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї.
79.          Повертаючись до обставин цієї справи, Суд констатує, що суд апеляційної інстанції хоча дійшов правильного висновку, що у спірних правовідносинах підвищена до 100   000,00   грн додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №  168, підлягає виплаті саме за вогневе ураження повітряних цілей і позивач набув права на таку винагороду пропорційно часу участі у таких діях і заходах, проте не дослідив питання конкретних випадків з вогневого ураження повітряних цілей у певні дні за спірний період.
80.          Так, в апеляційній скарзі відповідач наголошував, що згідно з журналу бойових дій 1 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 особовим складом за спірний період виконувалися бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей. Зокрема, епізоди пусків ракет зенітного ракетного комплексу та факти ураження (чи без такого) повітряних цілей противника зафіксовано 23.08.2022, 09.09.2022, 15.10.2022, 05.12.2022, 16.12.2022, 20.12.2022 і 28.12.2022. 
81.          Суд апеляційної інстанції ці твердження відповідача не перевірив. Документи, якими це підтверджується, не досліджував.
82.          Суд апеляційної інстанції у спірному судовому рішенні не встановив і не зазначив жодної конкретної дати (дня), коли такі бойові завдання фактично виконувалися позивачем чи підрозділом, у якому він проходить службу.
83.          Оскільки діяльність позивача пов`язана із виконанням бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, що відповідає положенням Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, ураховуючи дані довідки ВЧ НОМЕР_1 від 18.05.2023 №   811 із зазначенням періоду участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, ключовим питанням у цій справі є з`ясування епізодів пуску ракет зенітного ракетного комплексу та фактів ураження (чи без такого) повітряних цілей противника у певні дні за спірний період. 
84.          Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі №  600/747/22-а наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд уживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
85.          Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, а отже, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), відсутня можливість перевірити правильність його висновків загалом по суті спору.
86.          Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
87.          З огляду на викладене, Суд, керуючись положеннями статей 2 (засади адміністративного судочинства) та 90 (оцінка доказів) КАС України, уважає за необхідне направити цю справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного дослідження зазначеного.
88.          Частиною першою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
89.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
90.          Відповідно до підпункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
91.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
92.          Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
93.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
94.          Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:          
95.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
96.          Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року скасувати, а справу № 520/18153/23 направити на новий судовий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
97.          Судові витрати не розподіляються.
98.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р.    Радишевська 
Судді:                                                                                          В.Е.    Мацедонська
                                                                                          М.І.    Смокович