Справа № 460/4319/15-ц                        Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д. Б. 
Провадження № 22-ц/811/3734/24                Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на нерухоме майно,-
В С Т А Н О В И В:
05 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області, в якому просила: визнати припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за нею ОСОБА_3 право приватної власності на приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на приміщення 1-3 площею 7,4 кв. м, 1-4 площею 14,1 кв. м, 1-5 площею 20,3 кв. м, 1-6 площею 19,6 кв. м, 1-7 площею 4,8 кв. м, 1-13 площею 14,7 кв. м, 1-14 площею 16,2 кв. м, 1-15 площею 1,3 кв. м, підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв. м, підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв. м, господарську споруду - сарай «Д» площею 36,8 кв. м.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що вона є власником 12/24 (1/2) частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2009 року після смерті ОСОБА_4 вона набула право власності на 1/24 частку спірного житлового будинку. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2009 року, виданого після смерті ОСОБА_5 , вона набула право власності на іншу 1/24 частку житлового будинку, а на підставі договору дарування від 18 грудня 2012 року - на 10/24 частини житлового будинку. Власником іншої 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . До цього будинок АДРЕСА_1 було розділено на 3 квартири. Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 , квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_7 , квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_9 між сім`ями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 склалися неприязні стосунки через поділ 1/3 частки будинку, що належала ОСОБА_9 17 травня 1990 року Яворівським районним народним судом у справі № 2-118/1990 р було ухвалено рішення, яким проведено реальний розподіл спірного житлового будинку та земельної ділянки. Згідно зазначеного рішення, співвласники виконали усі будівельні роботи, реально поділили будинок та стали проживати у визначених їм частках будинку як в окремому об`єкті нерухомого майна. Право спільної часткової власності на будинок припинено згідно рішення Яворівського районного народного суду від 17 травня 1990 року. Однак, у зв`язку з тим, що після ухвалення рішення Яворівського районного народного суду попередні власники будинку не зареєстрували право власності на будинок у БТІ. Зареєструвати право власності за собою на підставі рішення Яворівського районного народного суду від 17 травня 1990 року вона не має можливості. Оскільки право власності позивача на конкретно визначені рішенням Яворівського районного народного суду від 17 травня 1990 року приміщеннями відповідачем не визнається, просила позов задоволити.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року позов було задоволено: визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1-3 площею 7,4 кв. м, 1-4 площею 14,1 кв. м, 1-5 площею 20,3 кв. м, 1-6 площею 19,6 кв. м, 1-7 площею 4,8 кв. м, 1-13 площею 14,7 кв. м, 1-14 площею 16,2 кв. м, 1-15 площею 1,3 кв. м, підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв. м, підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв. м, господарську споруду – сарай «Д» площею 36,8 кв. м; визнано припиненою право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Домашовця В. С. було задоволено частково: рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року в частині визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги; в іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області про визнання права власності скасовано. Справу № 460/4319/15-ц в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області про визнання права власності направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Здійснено поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 на два відокремлені об`єкти нерухомого майна, який належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам - 10/24, 1/24, 1/24 (всього 1/2 частки) ОСОБА_3 та 1/2 частки ОСОБА_1 .
Визнано право власності за ОСОБА_3 на приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 : підвал: ІІа сходова клітка - 1, 4 кв.м, ІІ підсобне - 13, 4 кв.м; перший поверх: 3 коридор 7,4 кв.м, 4 кухня - 14, 1 кв.м, 5 житлова 20,3 кв.м, 6 житлова - 19,6 кв.м, 7 коридор - 4,8 кв.м, всього по 1 поверху 66, 2 кв.м; мансарда: 13 житлова -14, 7 кв.м, 14 кухня - 16,2 кв.м, 15 сходова клітка -1,3 кв.м, всього по мансарді - 32,2 кв.м, всього по будинку 113, 2 кв.м; ганок «а2», ганок «а5», сарай «Д», замощення по периметру частини будинку, горище над приміщенням 1-го поверху, що належить ОСОБА_3 .
Визнано право власності за ОСОБА_1 на приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 : підвал: І підсобне - 16,1 кв.м; перший поверх: 1 коридор - 7,2 кв.м, 2 вітальня - 15,2 кв.м, 8 кухня - 9,2 кв.м, 9 коридор - 2,1 кв.м, 10 санвузол – 1,8 кв.м, 11 житлова - 19,7 кв.м, 12 житлова – 16,0 кв. м, всього по першому поверху 71, 2 кв.м; мансарда: 16 кухня - 6, 0 кв.м, 17 житлова – 15,3 кв.м, 18 житлова - 14,4 кв.м, всього по мансарді - 35,7 кв.м, всього по будинку 123,0 кв.м; ганок «а3», сходи «а4», літню кухню «В», веренда «2в», навіс «в1», навіс «Е», замощення по периметру частини будинку, горище над приміщенням 1-го поверху, що належить ОСОБА_1 .
Залишено в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 979 (дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 74 копійки, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 8110 (вісім тисяч сто десять) гривень 50 копійок.
09.12.2024 рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . 
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначив, що судом першої інстанції після скасування судом касаційної інстанції судових рішень першої та апеляційної інстанції, ухвалених у даній справі, та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, безпідставно прийнято до розгляду заяви позивачки про зміну предмета позову. Замість того, щоб розглянути позовну заяву в первісній редакції і відмовити в її задоволенні з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту свого права, про що зазначив Верховний суд, справа розглянута судом з врахуванням заяв про зміну предмета позову, чим порушено приписи ч. 4 ст. 49 ЦПК України.
Судом також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 944/3108/22 за позовом ОСОБА_1 до Яворівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яка розглядається Яворівським районним судом, та не враховано, що від результатів розгляду справи № 944/3108/22 (про визнання недісним свідоцтва про право на спадщину) залежить розмір частки позивачки ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 , а відтак дана справа № 460/4319/15-ц (про визнання права власності) нерозривно пов`язана зі справою № 944/3108/22.
Також суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, не врахував мотиви, з яких було скасовано судові рішення у справі, зазначені Верховним Судом в постанові від 16 червня 2021 року, та здійснив поділ будинковолодіння, хоча позивачка просила визнати за нею право власності на приміщення у будинку і на одну господарську споруду. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що на даний час є чинним рішення Яворівського районного суду від 17.05.1990 року, яким вже встановлено реальний поділ будинку.
Доводи позивачки, що вона не має можливості зареєструвати за собою право власності на частину будинку на підставі рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. вважає безпідставними, оскільки така є правонаступником (спадкоємцем) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - учасників судового процесу у справі № 2-118/1990. Позивачка не скористалась таким своїм правом, не оскаржила відмову державного реєстратора в реєстрації права власності на підставі рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (як суб`єкта владних повноважень). 
Крім того, суд протиправного залишив в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4, оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлялись.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що зазначені фіртки та огорожі були встановлені кожною зі сторін самостійно, як покращення своєї частки будинковолодіння, та не можуть бути предметом спільного користування. Якщо залишити фіртки і огорожі в спільному користуванні, то кожна зі сторін зможе безперешкодно заходити на частину земельної ділянки, яка фактично перебуває в користуванні іншої сторони, а також зачепить права третіх осіб - користувачів земельної ділянки яка безпосередньо межує з наведеними фіртками та огорожами. Таким чином, суд першої інстанції вирішив питання про порядок користування огорожами та хвіртками, не з`ясувавши правовий режим земельної ділянки і не визначивши землекористувачів земельної ділянки, на якій розміщені огорожі та хвіртки.
Вважає рішення суду в частині відмовлених позовних вимог щодо компенсації позивачу вартості частки в будинковолодінні є законним і обгрунтованим.
Просить рішення суду в частині здійснення поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 на два відокремлені об`єкти нерухомого майна з визначенням за сторонами права власності на конкретні приміщення будинку, залишення в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 огорожі №» 1, №» 3, №» 6, №» 8, хвіртки №» 2, №» 5, №» 7, №» 9, ворота № 4 та стягнення з ОСОБА_1 судових витрат за проведення експертизи скасувати. Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зупинити провадження у цивільній справі ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Яворівська міська рада, Реєстраційна служба Яворівського районного управління юстиції, Яворівська РДА, Відділ ЦНАП при Яворівській РД про визнання права власності № 460/4319/15-ц до набрання законної сили рішенням у справі № 944/3108/22 за позовом ОСОБА_1 до Яворівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яка розглядається Яворівським районним судом.
20.12.2024 рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . 
Не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні в її користь грошової компенсації у зв`язку з відходом суду при поділі будинку від рівності часток співвласників, та відповідно, їх вартості. Відмовляючи у стягненні грошової компенсації, суд обґрунтовував свій висновок тим, що «… як встановив суд, попередники (родичі) сторін у справі, від яких до них перейшло право власності на відповідні частки в будинку, фактично розділили будинок у 1990 році, з цього моменту кожен власник фактично користується своєю ізольованою частиною будинку та відповідно здійснив за цей тривалий час покращення своєї частки житлового будинку, добудови тощо (як сторони у справі, так і їх попередники)».
З метою вирішенням питання щодо можливих варіантів поділу спірного житлового будинку між двома співвласниками було проведено інженерно - технічну експертизу, за висновком якої №15-23ДЕ від 09.06.2023 року визнано наявність технічної можливості поділу в натурі будинковолодіння та визначено його варіант розподілу.
Також за даним висновком визначені їй в натурі приміщення в будинку становлять його частку в розмірі 47,9 %, а приміщення, виділені ОСОБА_1 - 52,1% . За відхилення визначених часток від 1/2 розміру ідеальної частки визначено компенсацію в розмірі 187223,00 грн.
Однак суд, приймаючи до уваги висновок інженерно-технічної експертизи щодо поділу в натурі спірного будинковолодіння, безпідставно відхилив визначену експертом грошову компенсацію за відхилення визначеної частки від ідеальної частки.
Твердження суду, що визначена експертом грошова компенсація є неспівмірною відносно незначного відхилення від ідеальної частки є надуманою, оскільки саме розмір грошової компенсації було розраховано за наслідком зменшення визначеної частки відносно до ідеальної частки в спірному будинковолодінні. Також сторона відповідача ОСОБА_1 на надала належних та допустимих доказів у вигляді додаткової чи повторної інженерно-технічної експертизи на спростування визначених експертом ОСОБА_12 розрахунку та розміру грошової компенсації за відхилення від 1/2 частки.
З врахуванням наведеного вважає, що суд порушив законодавчо визначені принципи справедливості та неупередженості, діяв несправедливо та упереджено, надаючи преференцію відповідачу ОСОБА_1 та позбавляючи ОСОБА_3 права на грошову компенсацію за зменшену частку її права власності на 1/2 частину будинковолодіння.
Просить рішення в частині відмови у стягненні грошової компенсації скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 187233 (сто вісімдесят сім тисяч двісті тридцять три) грн 00 коп грошової компенсації за відхилення від розміру ідеальної частки відносно присудженої частки нерухомого майна. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1469 (одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять) грн 61 коп.
У засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити. Проти скарги ОСОБА_1 заперечила.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 скаргу підтримав, проти скарги ОСОБА_3 заперечив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до ч. 1. ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
       Згідно з ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
       Відповідно до ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками, за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.
       Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. 
       Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
       Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
       Судом встановлено, що згідно інвентаризаційних даних будинок АДРЕСА_5 було розділено на 3 квартири, а саме: квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 , квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_7 , квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_8 .
        ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1969 року, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06 листопада 1969 року № 32/26 належало 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного договору в реальне користування ОСОБА_6 перейшло на першому поверсі дві кімнати та кухня вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 1-2 жила площа 20,30 кв.м., 1-3 жила площа 19,60 кв.м. та 1-1 площа 13,20 кв. м. і переділ підвалу вказаний римською цифрою III розміром 9,00 кв.м.
        ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1969 року, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06 листопада 1969 року № 32/26   належало 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного договору в реальне користування ОСОБА_7 перейшло на першому поверсі приміщення вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 2-1 площа 14,10 кв.м., 2-3 площа 15,50 кв.м. та 2-4 площа 19,70 кв.м. і переділ підвалу вказаний римською цифрою І розміром 14, 00 кв.м.
        ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1969 року, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06 листопада 1969 року № 32/26   належало 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного договору в реальне користування ОСОБА_8 перейшло приміщення вказане в поверховому плані (план додається) цифрою 3-3 площа 15,10 кв.м., 3-2 площа 28,80 кв.м. та 3-1 площа 14,50 кв.м. і переділ підвалу вказаний римською цифрою II.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
Після її смерті 1/6 частину будинку успадкували в рівних частках її онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 1/6 частину будинку успадкувала ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_7 .
       Таким чином, ОСОБА_4 (батькові позивача) та ОСОБА_5 (дядькові позивача) належала 1/2 частина спірного будинку. На цей час власникам другої частини були ОСОБА_7 і ОСОБА_13 .
       В подальшому ОСОБА_7 звернувся до суду про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки.
       Яворівським районним народним судом від 17 травня 1990 року у справі № 2-118/1990р було винесено рішення про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки. Зазначеним рішенням суд затвердив розподіл, який вже склався, а також розділив загальні частини будинку у рівних частинах між сім`ями ОСОБА_14 .
       Після набрання вищевказаним судовим рішенням законної сили співвласники будинку провели необхідні будівельні роботи, влаштували ізольовані житлові приміщення на дві сім`ї, однак зміни з перепланування будинку не зареєстрували в БТІ.
       Право власності позивач ОСОБА_3 набула у зв`язку з спадкуванням після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким належало право власності на підставі рішення Яворівського районного народного суду від 17 травня 1990 року, яке вони відповідно до вимог закону, при житті не оформили. Дана обставина сторонами визнається і доказуванню не підлягає.
       Власником іншої частини житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 27 грудня 2013 року, згідно з яким попередній власник ОСОБА_15 відчужила зазначену частку будинку відповідачу.
       На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2011 року, з метою врегулювання виниклого спору щодо самочинного перепланування будинку, такий було приведено до попереднього стану та проведено поділ житлового будинку між новими співвласниками у відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 1990 року. 
       Згідно технічного паспорта на даний будинок від 02 липня 2013 року, з врахуванням проведених робіт перепланування по рішенню суду від 17 травня 1990 року та узаконеної прибудови до будинку, вказана в рішенні суду від 17 травня 1990 року нумерація приміщень відповідає наступній нумерації приміщень: 1-3 площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5 площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7 площею 4,02 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м, підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв.м, підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв.м.
       Попередніми власниками будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також побудовано господарську споруду сарай «Д» площею 36,8 кв.м, який погоджено рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради № 355 від 04 вересня 2009 року.
       Таким чином, з моменту набрання законної сили зазначеним вище рішенням суду від 17 травня 1990 року у справі № 2-118/1990 р, будинок АДРЕСА_1 фактично був реально поділений в натурі із визначенням за кожним із співвласників конкретно визначених приміщень. Однак, враховуючи, що дане рішення суду не було зареєстровано в органах БТІ, які на той час здійснювали державну реєстрацію прав, зазначений житловий будинок і надалі є спільною частковою власність позивача та відповідача.
       Також ОСОБА_3 зверталася до суду з аналогічним предметом позову до Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції.
       Та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2013 року у справі № 460/3172/13-ц позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на розподілений будинок з конкретно визначеними приміщеннями відповідно до рішення Яворівського районного народного суду від 17 травня 1990 року у справі № 2-118/1990року.
       Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначене рішення Яворівського районного суду Львівської області було скасоване та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 у зв`язку з пред`явлення позову до неналежного відповідача.
       Існування об`єкта нерухомого майна, а саме будинку за адресою АДРЕСА_1 , який просить поділити позивач ОСОБА_3 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 314332068 від 06 листопада 2022 року.
       Так, відповідно до розділу Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна встановлено, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 211923646258, об`єкт - житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 236,2 кв. м, житлова площа 135,2 кв. м складається з восьми житлових кімнат та чотирьох кухонь, також до будинку належить: літня кухня В, сарай Д, вимощення І, ІІ, ІІІ, колодязь IV, огорожа 1, 3, 6, 7, хвіртка 2,5, ворота 4.
       У розділі Актуальна інформація про право власності вказано, що об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
        ОСОБА_3 належить 10/24 частки будинку на підставі договору дарування, 1/24 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 1/24 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.
        ОСОБА_1 належить 1/2 частки на підставі договору дарування.
       При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спору щодо права власності на вказаний будинок (його частин). Також в ході судового розгляду було встановлено, що кожна сторона користується і розпоряджається своєю фактичною частиною будинку. Такі обставини сторони не заперечують та підтвердили їх в судовому засіданні.
       Фактичний поділ будинку на окремі об`єкти нерухомого майна підтверджується також Технічним паспортом від 26 травня 2023 року, виготовленим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та технічної оцінки» на замовлення ОСОБА_3 .
       Відповідно до висновку № 15-23ДЕ судової інженерно-технічної експертизи, складеного 09 червня 2023 року експертом ОСОБА_12 встановлено, що будинок фактично розділений на дві частини і складається з двох ізольованих об`єктів, які мають окремі входи та окремі входи з вулиці та на присадибну ділянку.
       На час проведення дослідження фактичні частки співвласників становлять: Махнач - 113,2 /236, 2 *100% = 47,9%, ОСОБА_1 - 123,0/236,2 * 100% = 52,1%.
       Так, ОСОБА_3 належить: підвал: ІІа сходова клітка - 1, 4 кв. м, ІІ підсобне - 13,4 кв. м; перший поверх: 3 коридор - 7,4 кв. м, 4 кухня - 14,1 кв. м, 5 житлова 20,3 кв. м, 6 житлова - 19,6 кв. м, 7 коридор - 4,8 кв.м, всього по першому поверху - 66,2 кв. м; мансарда: 13 житлова - 14,7 кв. м, 14 кухня - 16,2 кв. м, 15 сходова клітка - 1,3 кв. м, всього по мансарді - 32,2 кв. м; всього по будинку - 113, 2 кв. м.
        ОСОБА_1 належить: підвал: І підсобне - 16,1 кв. м; перший поверх: 1 коридор - 7,2 кв. м, 2 вітальня - 15,2 кв. м, 8 кухня - 9,2 кв. м, 9 коридор - 2,1 кв. м, 10 санвузол - 1,8 кв. м, 11 житлова - 19,7 кв. м, 12 житлова - 16,0 кв. м, всього по першому поверху - 71, 2 кв.м; мансарда: 16 кухня - 6,0 кв. м, 17 житлова - 15,3 кв. м, 18 житлова - 14,4 кв. м, всього по мансарді - 35,7 кв. м; всього по будинку 123,0 кв.м.
       Також у висновку експертизи проведено розрахунок компенсації за відхилення від вартості 1/2 частки в будинку, який визначено в розмірі 187223,00 грн. При цьому, зважаючи на те, що огляд приміщень та господарських споруд, що належить ОСОБА_1 , всередині не проводився, компенсацію розраховано по інвентаризаційній вартості відповідно до технічного паспорта за 2023 рік.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , та здійснюючи поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 на два відокремлені об`єкти нерухомого майна, який належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам - 10/24, 1/24, 1/24 (всього 1/2 частки) ОСОБА_3 та 1/2 частки ОСОБА_1 , та визнаючи за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на конкретні приміщення житлового будинку  АДРЕСА_1 , замощення по периметру частини будинку, горище над приміщенням 1-го поверху, районний суд виходив з того, що незважаючи на наявність судового рішення про поділ житлового будинку, на теперішній час згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині спірного житлового будинку, та позивач фактично бажає поділити спільне майно по фактичному користуванню, яке існує на даний час і яке виникло ще до набуття сторонами права власності на цей будинок, у зв`язку з чим слід здійснити поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
       Також суд врахував, що відповідно до описаного вище висновку експерта існує один варіант поділу будинковолодіння в натурі, який відповідає фактичному користуванню відповідно до ідеальних часток співвласників.
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.
       Разом з тим, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення, суд залишив в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4 за зазначеною вище адресою, що відповідає висновку № 15-23ДЕ судової інженерно-технічної експертизи від 09 червня 2023 року, однак таких позовних вимог ОСОБА_3 не пред`являла та питання про порядок користування огорожею та хвіртками судом не досліджувалося.
       Відтак, рішення суду в зазначеній частині не відповідає положенням ст.13 ЦПК України, відповідно до якої  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Крім того, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь компенсації за відхилення від розміру часток сторін при поділі будинку в сумі 187233,00 грн, оскільки як встановив суд першої інстанції, попередники (родичі) сторін у справі, від яких до сторін спору перейшло право власності на відповідні частини будинку, фактично розділили будинок у 1990 року, та з цього часу кожна зі сторін користуються своєю ізольованою частиною будинку та здійснили покращення своєї частки житлового будинку, добудови тощо. У спірному випадку має місце не первинний поділ будинку, оскільки фактичний поділ будинку був здійснений раніше, а відтак підстави для стягнення компенсації за відхилення від розміру часток відсутні. Крім того, оскаржуваним рішенням проведено поділ будинку з визначенням позивачці конкретних приміщень будинку, які вона займає, що не вплинуло на площу належних їй приміщень в такому.
       Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  задоволити частково. 
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року в частині залишення в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4 за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 - скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді        Я.А. Левик

       М.М. Шандра