ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року 
м. Київ

справа №340/6256/24
адміністративне провадження №К/990/15209/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року, постановлену суддею Притулою К.М., і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року, прийняту            в складі колегії суддів: судді-доповідача Шальєвої В.А., суддів Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст обставин справи і оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо його незаконного викрадення 28 серпня 2024 року та незаконного утримання до цього часу на території військової частини НОМЕР_1 ; визнати його статус цивільної особи, а не військовослужбовця; скасувати результати його медичного обстеження працівниками відповідача від 28 серпня 2024 року; зобов`язати відповідача припинити незаконне утримання позивача та провести йому повторне медичне обстеження у ВЛК КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради».
2. Кіровоградський окружний адміністративний суд ухвалою від 01 жовтня 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про: 1) визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного викрадення позивача               28 серпня 2024 року, незаконного утримання до цього часу на території військової частини НОМЕР_1 ; 2) визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця. 
3. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від                     01 жовтня 2024 року залишив без задоволення. Змінив мотивувальну частину ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року в справі №340/6256/24, виклавши її в редакції цієї постанови.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року і направити справу №340/6256/24 до суду першої інстанції для судового розгляду по суті. 
5. Скаржник у касаційній скарзі висловлює незгоду з оскаржуваними судовими рішеннями та висновками судів попередніх інстанцій. Зазначає, що вказаними судовими рішеннями суди першої та апеляційної інстанцій порушили конституційні, матеріальні та процесуальні права позивача. 
6. ОСОБА_1 стверджує, що заявлені ним позовні вимоги мають публічно-правовий характер      і повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а висновки судів попередніх інстанцій є помилковими та безпідставними. Суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили належним чином позовну заяву, проігнорували норми Конституції України та чинне законодавство. Можливість притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, про що зазначили суди попередніх інстанцій, ніяким чином не суперечить праву позивача на одночасний розгляд заявлених ним у поданому позові вимог адміністративним судом.
IІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Соколова В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 14 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
8. ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзив на касаційну скаргу із проханням залишити без змін ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в справі №340/6256/24, оскільки висновки судів про те, що правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем, не є публічно-правовими, є правильними.  
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В.           від 19 листопада 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 20 листопада 2025 року. 
ІV. Позиція Верховного Суду
10. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №340/6256/24 стало оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), і посилання скаржника на порушення судами          першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
11. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
12. Однією із закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних      свобод гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.
13. Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
14. Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
15. Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.
16. Спірним у цій справі є питання юрисдикції спору, предметом якого є дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо незаконного викрадення позивача 28 серпня 2024 року, незаконного його утримання на території військової частини НОМЕР_1 , а також визнання за позивачем статусу цивільної особи, а не військовослужбовця.
17. Постановляючи оскаржувану ухвалу від 01 жовтня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновків, що у цьому випадку, виходячи з мотивів, наведених у позовній заяві, та змісту прохальної частини позову, слідує, що позивач звернувся до суду за захистом власних приватних прав, пов`язаних із визначенням його статусу та захисту від посягання на його конституційні права. Зокрема, суд зазначив, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного викрадення позивача 28 серпня 2024 року та незаконного утримання до цього часу на території військової частини НОМЕР_1 мають бути вирішені за правилами кримінального судочинства, а вимоги про визнання статусу позивача цивільної особи, а не військовослужбовця, мають бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства. Спірні правовідносини в частині зазначених позовних вимог у порушених у заяві питаннях не носять публічно-правового характеру, а є приватноправовими. Таким чином, цей спір у частині вказаних позовних вимог не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства і наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
18. Змінюючи мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції від 01 жовтня 2024 року, апеляційний суд в оскаржуваній постанові від 06 березня 2025 року виходив із того, що  правовідносини, які виникли між позивачем і ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо, як уважає позивач, його незаконного викрадення та незаконного утримання на території військової частини НОМЕР_1 , не є публічно-правовими, адже в таких правовідносинах відповідач не здійснює владно-управлінські функції. Фактично обставини, зазначені у позовній заяві, вказують на наявність в діях відповідних посадових (службових) осіб відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 146 Кримінального кодексу України (далі - КК України), - незаконне позбавлення волі або викрадення людини. Отже, враховуючи приписи пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, апеляційний суд погодив висновок суду           першої інстанції, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на правовідносини щодо протиправності дій відповідача з викрадення позивача та утримання на території військової частини НОМЕР_1 , адже такі вимоги мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства. Стосовно позовних вимог про визнання статусу позивача як цивільної особи,                  а не військовослужбовця, суд апеляційної інстанції зазначив, що, згідно із положеннями частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - особи, які проходять військову службу, тобто особа набуває статусу військовослужбовця після прийняття її на військову службу. Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач на цей час проходить військову службу, тобто має статус військовослужбовця. При цьому позивач уважає, що при прийнятті його на військову службу відповідач діяв протиправно, зокрема, щодо визнання його придатним до військової служби. Разом із тим, формулювання позовних вимог у цій частині, застосоване позивачем, не дає суду підстав уважати ці вимоги такими, що мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, адже позивачем не оскаржені будь-які розпорядчі документи, зокрема,                 накази про прийняття його на військову службу. Апеляційний суд зауважив, що в порядку адміністративного судочинства не можуть розглядатися вимоги про встановлення будь-якого статусу, позаяк надання відповідного статусу належить до компетенції відповідного органу. Окрім того, жодним законом не встановлено можливості надання особі статусу цивільної особи. Відтак, у цій частині позовних вимог належить відмовити у відкритті провадження                      в адміністративній справі з тих підстав, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на те, що позовні вимоги стосовно визнання статусу позивача як цивільної особи, а не військовослужбовця, не підлягають розгляду в суді жодної юрисдикції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції. 
19. Так, відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право                  в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;                 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20. Завданням адміністративного судочинства, у силу норм частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
21. За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
22. Суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
24. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права           чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
25. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
26. Тож, під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
28. При цьому поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
29. Приписами пункту 2 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
30. Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо, як уважає позивач, його незаконного викрадення та незаконного утримання на території військової частини НОМЕР_1 , не є публічно-правовими та не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
31. Незаконне викрадення та утримання, про що стверджував позивач у позовній заяві,             може кваліфікуватися як незаконне позбавлення волі або викрадення людини (стаття 146 КК України) чи насильницьке зникнення (стаття 146-1 КК України), залежно від обставин, і особи, які вчинили такі дії, можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності. 
32. Таким чином, перевірка дій відповідача щодо незаконного викрадення та утримання позивача знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за такими позовними вимогами відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. Відповідні питання підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства, про що дійшли правильного висновку суди першої та апеляційної інстанцій. 
33. Також, виходячи із суті заявлених позовних вимог, характеру спірних правовідносин,            змісту та юридичної природи обставин у справі, суди попередніх інстанцій слушно виходили               з того, що такі позовні вимоги як визнання за позивачем статусу цивільної особи, а не військовослужбовця, не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, що свідчить про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за цими позовними вимогами відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. Формулювання позовних вимог у цій частині, застосоване позивачем, не дає підстав уважати вказані вимоги такими, що мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Змінюючи мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив із того, що зазначені позовні вимоги не можуть бути розглянуті як у порядку адміністративного судочинства, так і судом взагалі. Перехід зі статусу цивільної особи до статусу військовослужбовця або навпаки - зі статусу військовослужбовця до статусу цивільної особи відбувається через установлені законом відповідні процедури, а не у судовому порядку. 
34. За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно відмовили у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного викрадення позивача 28 серпня 2024 року, незаконного утримання до цього часу на території військової частини НОМЕР_1 , а також визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця.
35.  Необхідно також звернути увагу на те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції            від 01 жовтня 2024 року, мотивувальну частину якої змінено оскаржуваною постановою апеляційного суду від 06 березня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження                                  в адміністративній справі лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного викрадення позивача 28 серпня 2024 року, незаконного утримання до цього часу на території військової частини НОМЕР_1 , а також визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця. У іншій частині позовних вимог              позов ОСОБА_1 ухвалою суду першої інстанції від 01 жовтня 2024 року був залишений без руху, а ухвалою від 28 жовтня 2024 року повернутий позивачу в зв`язку з неусуненням ним у встановлений судом строк недоліків позовної заяви. Тому безпідставними є посилання у касаційній скарзі на незаконність відмови судами попередніх інстанцій у відкритті провадження в адміністративній справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема,            щодо скасування результатів його медичного обстеження працівниками відповідача від                    28 серпня 2024 року та зобов`язання провести йому повторне медичне обстеження.
36. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів і не дають підстав уважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті провадження                в адміністративній справі в означеній частині позовних вимог.                            
37. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
38. З огляду на наведене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваних ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року в незміненій частині та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в справі №340/6256/24 - без змін.
V. Судові витрати
39. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року в незміненій частині та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в справі №340/6256/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                          О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                                     В. М. Соколов  
                                                                                                    С. А. Уханенко