ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 560/6714/25
адміністративне провадження № К/990/28604/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді- Уханенка С. А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, провадження у якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (головуючий суддя - Салюк П.І.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року (головуючий суддя - Сапальова Т.В., судді   : Капустинський М.М., Шидловький В.Б.),
УСТАНОВИВ:
І. Рух справи
1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області (далі - ГУ НП в Хмельницькій області; відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача у вигляді: безпідставної зупинки автомобіля під керуванням позивача; безпідставного поверхневого огляду позивача, його речей та автомобіля; безпідставного доставлення позивача до медичного закладу та проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння; порушення права позивача керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; порушення права позивача на свободу пересування; порушення права позивача на інформацію;
- зобов`язати ГУ НП в Хмельницькій області утриматися від вчинення наведених протиправних дій щодо нього;
- стягнути з відповідача на користь позивача 34000,00 грн моральної шкоди за рахунок асигнувань відповідача.
1.1. Позов обґрунтовано тим, 19 лютого 2025 року у місті Нетішин працівниками служби реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського районного управління поліції ГУ НП в Хмельницькій області сержантом поліції Закліцьким В.П. та лейтенантом поліції Бондаруком Н.Ю. було зупинено автомобіль під керуванням позивача. Підставою зупинки вказані працівники ГУ НП в Хмельницькій області пояснили тим, що до них надійшла інформація про те, що позивач перебуває за кермом у стані наркотичного сп`яніння. Однак повідомити особу інформатора працівники поліції відмовилися. 
1.2. ОСОБА_1 указує, що його безпідставно доставили до медичного закладу з метою перевірки на вживання наркотичних засобів, оскільки проведені тести мали негативний результат та вважає, що його було зупинено протиправно, поверхневий огляд позивача та автомобіля, здійснено з порушенням його прав, а повідомлення цієї інформації вплинуло на стан здоров`я його матері, що завдало їй та позивачу моральних переживань через приниження його гідності (стаття 28 Конституції України, статті 279, 297 Цивільного кодексу України (далі   - ЦК України).
1.2. Позивач наголошує на доведеності факта завдання йому душевних страждань, тому він має право на відшкодування моральної шкоди, яка відповідно до пункту 9 частини другої статті 16   ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. ОСОБА_1 наголошує на формуванні судової практики з питання тлумачення моральної шкоди, з посиланням на норми статті 23, 1167,1173, 1174 ЦК України . Посилаючись на те, що згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, просив суд задовольнити позов.
2. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
3. Предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками перегляду цієї ухвали.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
4. 07 липня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просив переглянути і скасувати оскаржені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
5. Скаргу обґрунтовано тим, що судові рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення цього спору, так як суди не надали належної правової оцінки його доводам про те, що за повідомленням відділу поліцейської дільниці № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області на адвокатський запит щодо звернень на службу « 102» стосовно протиправних дій позивача (зокрема, керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння) в Єдиному обліку не зареєстровано. Указані обставини, на думку ОСОБА_1 , свідчать про те, що, діючи як представники відповідача, від імені держави, сержант поліції Закліцький В.П. та лейтенант поліції Бондарук Н.Ю. здійснювали повноваження поліцейського на власний розсуд, без отримання офіційного завдання від керівництва.
5.1. ОСОБА_1 наголошує, що між сторонами виникли публічно-правові відносини. Зокрема, відносини, що урегульовані Законом України «Про національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами, що наведені в позовній заяві. Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1 указаного Закону). Позивач підкреслює, що оскаржує протиправність дій відповідача, оскільки вважає, що поліцейські порушили його права у сфері публічних правовідносин, при виконанні публічних владних функцій держави.
5.2. Заявник підкреслює, що ним не ставилося питання «щодо притягнення службових осіб до відповідальності за вчинення протиправних дій», як про це зазначає суд першої інстанції в ухвалі, а чітко зазначено які саме дії вчинені відповідачем і які саме його законні права порушені цими діями. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява не містить вимог про вирішення публічно-правового спору, є, на його думку, помилковим. Отже, в аспекті спірних правовідносин та обставин справи, цей спір та обраний позивачем спосіб захисту для відновлення його порушених прав та інтересів, необхідно кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
5.3. У касаційній скарзі ОСОБА_1 указує, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги позивача вирішити публічно-правовий спір - визнати дії протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення цих дій, а тому ця  справа підсудна Хмельницькому окружному адміністративному суду.
6. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 23 липня 2025    року відкрито касаційне провадження у справі.
7. Підставою відкриття касаційного провадження є необхідність перевірки правильності застосування судами норм процесуального права, зокрема, положень пункту 1 частини першої статті 170 КАС України щодо підстав відмови у відкритті провадження у цій справі.
8. Ухвалу про відкриття касаційного провадження від 23 липня 2025 року направлено учасникам справи через підсистему «Електронний суд» та доставлено до їхніх електронних кабінетів, проте відзив на касаційну скаргу від ГУ НП в Хмельницькій області не надійшов. 
ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
9. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також, виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, Суд зазначає таке.
10. Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
11. Право на звернення до суду та способи судового захисту регламентовані статтею 5 КАС України відповідно до приписів пункту 3 частини першої якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист, шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Отже, суд, отримавши позов, насамперед, зобов`язаний з`ясувати чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи, за обставин, які ним визначені у позові як предмет спору та виходячи з наведеного у позові обґрунтування.
12. Судова юрисдикція - це інститут, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
12.1. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
12.2. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
12.3. Верховний Суд зауважує, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
12.4. Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
13. Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
14. У постанові від 06 листопада 2019 року (справа № 756/4477/18) Велика Палата Верховного Суду указала, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
15. У справі, що розглядається, суди встановили, що предметом цього спору ОСОБА_1 визначив: безпідставну зупинку автомобіля під його керуванням; безпідставний поверхневий огляд його речей та автомобіля; безпідставне доставлення до медичного закладу та проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння; порушення його права керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; порушення права на свободу пересування та на інформацію. 
15.1. Верховний Суд зауважує, що установлені судами обставини справи свідчать, що оскаржувані позивачем дії були спрямовані на запобігання правопорушенню у сфері безпеки дорожнього руху. Проте наслідком їхнього проведення не було притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що унеможливлюють перевірку таких дій судом за правилами, встановленими приписами статті 286 КАС України.
16. Відповідно до статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
17. Як слушно зауважили суди у цій справі, позовна заява не містить вимог про вирішення публічно-правового спору, у розумінні КАС України, а вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 34000,00 грн обґрунтована виключно приписами ЦК України і є ключовим аргументом позову, а отже, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
18. У справі № 756/4477/18 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, презюмувала, що до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. 
18.1. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 756/4477/18 констатувала, що  у разі, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
19. Таким чином, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 щодо поширення на спірні правовідносини юрисдикції адміністративного суду, Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані та вважає, що суди попередніх інстанцій правильно відмовили у відкритті провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.
20. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341   цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
21. За таких обставин, Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
22.    Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139, 140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року залишити без змін.
3.    Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О. В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська