Справа № 308/4760/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

12.09.2025                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Відповідно до постановисуду від 03.06.2024 слідує, що 05.03.2024 року о 22:42 год. водій ОСОБА_1 в м. Ужгороді, по вул. Мукачівській, 1 керував транспортним засобом марки «VolkswagenTouareg», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння о 23:17 год. 05.03.2024 року.
Дії гр. ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена без всебічного повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Зазначає, що судом першої інстанції 03.06.2024 розгляд справи продовжено за відсутності ОСОБА_1 та захисника, адвоката Мухомедьянова В., що є порушенням права на захист, права скористатися допомогою захисника під час розгляду справи місцевим судом. Вказує, що зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 , протоколу та постанови суду не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортними засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Зазначає, що суд у постанові не посилається на докази, які підтверджують факт керування, ОСОБА_1 , транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, судом першої інстанції не взяті до уваги надані пояснення, які викладені у протоколі: «алкогольні напої не вживав, близько півтори години назад вживав ліки. З протоколом не згідний». Зазначає, що у матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження факту виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння. Разом із тим, звертає увагу апеляційного суду на те, що в судовому засіданні суду не був допитаний поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення, який би підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, навів докази, на підставі чого поліцейський дійшов висновку про виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, - такі у судовому засіданні не здобуто. Інших доказів - пояснень свідків, які би підтверджували факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазначені в протоколі час та місці у справі не має. Також додатково зазначає, що розписка про залишення транспортного засобу на зберігання є сфальшованою, ОСОБА_1 не підписувалась, при цьому поверховий огляд копії постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення за ст. 121 КУпАП, на якій міститься зроблений підпис ОСОБА_1 та підпис на розписці, призводять до висновку про їх виконання різними особами. З відеозапису, ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду в закладі охорони здоров`я, і при цьому, поліцейським не було складено відповідне направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, натомість безпідставно склав протокол за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України. Крім того, звертає увагу на те, що відеозапис з місця події не є безперервним, при цьому суд першої інстанції не послався на відеозапис як доказ у справі, поліцейський допустив порушення при проведенні перевірки, при пропонуванні ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та складанні протоколу, а відтак безпідставно склав щодо ОСОБА_1 протокол, який у свою чергу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників – адвокатів Мухомедьянова В.А. та Рущака Ю.В., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що адвокат Рущак Ю.В. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі учасників судового процесу, враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №264075 від 05.03.2024 вбачається, що 05.03.2024 року о 22:42 год. в м. Ужгороді, по вул. Мукачівській, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «VolkswagenTouareg», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння о 23:17 год. 05.03.2024 року, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення з протоколом відмовився. По суті порушення зазначив, що алкогольні напої не вживав, близько півтори години назад вживав ліки. З протоколом не згідний.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №232049 від 05.03.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП; розпискою про залишення транспортного засобу на зберігання; дослідженим відеозаписом, який проводився на нагрудну камеру поліцейського, з котрого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та у закладі охорони здоров`я, та іншими матеріалами справи.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд у постанові не посилається на докази, які підтверджують факт керування, ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, так як  ОСОБА_1 інкриміновано саме відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту виявлення у ОСОБА_1  ознак алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, адже відповідні ознаки, які й стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він наполягав на проведенні огляду в закладі охорони здоров`я, і при цьому, поліцейським не було складено відповідне направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, натомість безпідставно склав протокол за порушення останнім вимог п. 2.5 ПДР України, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та вимог ст. 266 КУпАП, так як з відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а якщо не погодиться із висновком тестування, його відвезуть у медичний заклад, однак останній відмовився від будь-якого огляду, мотивуючи тим, що не має часу та спішить. Відтак, працівниками поліції на відеокамеру було зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Внаслідок чого було складено протокол щодо порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме - про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На переконання апеляційного суду є безпідставним також і посилання ОСОБА_1  на те, що поліцейським не було складено відповідне направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки як уже зазначалось, він відмовився від проходження такого огляду. У відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015, на підставі оформленого співробітниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, проводить огляд водія у закладі охорони здоров`я.
Оскільки водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, відсутність такого направлення в матеріалах справи, не свідчить про недотримання співробітниками поліції вимог вказаної Інструкції.
Також і відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не є безперервним. Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції. 
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження ОСОБА_1 щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Щодо тверджень ОСОБА_1 , що в судовому засіданні суду не був допитаний поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення, який би підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, навів докази, на підставі чого поліцейський дійшов висновку про виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, - такі у судовому засіданні не здобуто, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутнє клопотання про виклик та допит поліцейського в судове засідання.
Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції 03.06.2024 розгляд справи продовжено за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Мухомедьянова В., що є порушенням права на захист, права скористатися допомогою захисника під час розгляду справи місцевим судом, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, і при цьому ОСОБА_1 та його захисники не були позбавлені можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим не скористалися та не з`явилися до суду апеляційної інстанції.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином рішення суду першої інстанції про продовження розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Мухомедьянова В.А. прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, сам факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Отже, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
При розгляді справи апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага