КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №752/27643/21                                                                                     Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/7530/2025                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 
 
установив:
 
У листопаді 2024 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначало, що 01 липня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту №773/18-Т/К/06/1, згідно якого воно, ПрАТ «Арсенал Страхування», взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 . 
16 лютого 2019 року в м. Київ, на просп. Академіка Глушкова - вул. Заболотного сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . 
Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення ПДР України водієм автомобіля «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 . 
Згідно Звіту №15828 від 25.02.2019, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 склала 91884,20. 
Проте, відповідно до Рахунку №ІСзС-0004425 від 11 березня 2019 року, наданого ТОВ «Віді-Санрайз», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 склала 91232,18 грн. 
Вказувало, що воно відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 в сумі 91232,18 грн. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» (поліс № ЕР/112330254). 
20 травня 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснили оплату в розмірі 51721,47 грн., у зв`язку із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу, так як на момент ДТП застрахований автомобіль експлуатувався більше як 7 років, невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 39510,71 грн.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відшкодування витрату розмірі 39510,71 грн., судові витрати, витрати на проведення експертизи, витрати на правову допомогу.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим,  ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення ПрАТ «СГ «ТАС», щодо здійснення виплати страхового відшкодування із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,5692%, що дорівнює в грошовому еквіваленті 39510,71 грн. є обґрунтованим та законним. Вказує, що погоджується із застосуванням даного розміру коефіцієнту фізичного зносу в повному обсязі і не ставить під сумнів його розрахунок.
Тобто, предметом позову є саме стягнення з винної особи (відповідача) різниці заподіяних збитків в порядку ст. 1194 ЦК України, що становить розмір коефіцієнту фізичного зносу, на відшкодування якою у ПрАТ «СГ «ТАС» не виникає обов`язку по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/112330254, а тому така різниця має бути стягнута з відповідача, як винної особи в ДТП.
Просило суд, скасувати Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до умов страхового полісу у ПрАТ «СГ «ТАС» №112330254 від 07 лютого 2019 року вбачається, що сторонами узгоджена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за майнову шкоду у розмірі 100000 грн. 
Розмір страхового відшкодування не перевищує вказаного ліміту. 
Вказаний розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому саме страховик має відшкодувати її потерпілому. 
Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст ст.1194 ЦК України.
Таким чином, у нього не виникає обов`язку для відшкодування різниці заподіяних збитків.
Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року залишити без змін.
На вказаний відзив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надало відповідь, в обґрунтування якої зазначило, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» (Поліс №112330254), а воно має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.
ПрАТ «СГ «ТАС» було надіслано листа, згідно якого було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 51721,47 грн. (з застосуванням коефіцієнту фізичного зносу що становить 0,5692%, що дорівнює в грошовому еквіваленті 39510,71 грн.).
Таким чином, воно має право звернутися до відповідача тільки за різницею між фактичною шкодою (91232,18 грн.) та страховим відшкодуванням страховика винної у ДТП особи (51721,47 грн.) у розмірі 39510,71 грн. 
Винуватець відповідає за заподіяну шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або належить до сум, які страховик не повинен відшкодовувати.
Просило суд, скасувати Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На вказану відповідь на відзив, ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, в обґрунтування яких зазначив, що договір обов`язкового цивільного страхування має на меті забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої ним третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. В іншому випадку це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 16 лютого 2019 року о 17 год 00 хв водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Super B Classik», державний номерний знак НОМЕР_2 при виїзді з проспекту Глушкова в напрямку вулиці Заболотного в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» (поліс № ЕР/112330254).
20 травня 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснили оплату в розмірі 51721,47 грн. у зв`язку із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу, так як на момент ДТП застрахований автомобіль експлуатувався більше як 7 років, невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 39510,71 грн.
07 лютого 2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/112330254 на транспортний засіб марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_2 .
У відповідності до укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/112330254 передбачена компенсація за шкоду заподіяну транспортним засобом іншому учаснику дорожнього руху у сумі 100000 грн. на одного потерпілого.
Згідно Звіту №15828 від 25 лютого 2019 року, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 склала 91884,20 грн.
Проте, відповідно до Рахунку №ІСзС-0004425 від 11 березня 2019 року, наданого ТОВ «Віді-Санрайз», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 склала 91232,18 грн. 
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний номер НОМЕР_1 в сумі 91232,18 грн.
14 серпня 2019 року відповідачем була подана до ПрАТ «СГ «ТАС» претензія, зареєстрована за №5293, щодо надання документів та з вимогою сплатити невідшкодовану суму збитків на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та надати підтверджуючі документи.
Наприкінці листопада 2019 відповідач отримав відповідь №Г0403/7984 від 12 листопада 2019 року на претензію від ПрАТ «СГ «ТАС», в якій було зазначено, що у відповідності до ст. 29 Закону України «Про страхування», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому саме страховик має відшкодувати її потерпілому, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених останнім сум відшкодування. Отже, позов є необґрунтованим.
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно з ч.1 ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоду майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Вказаний висновок щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, було викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права
й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди
Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі №686/14368/19.
Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик (19 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №350/1376/19, провадження №61-10016св20 (ЄДРСРУ № 102892264).
Отже, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неможливості покладення на відповідача за встановлених у даній справі обставин, обов`язку з відшкодування різниці між сумою страхового відшкодування та розміром фактично завданих збитків у розмірі 39510,71 грн., оскільки такий висновок суперечить нормам діючого законодавства, так як з полісу №112330254 від 07 лютого 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» вбачається, що ліміт відповідальності становить 100000 грн., а тому відповідальною особою за відшкодування шкоди в межах цієї суми у даному випадку є ПрАТ «СГ «ТАС».
Враховуючи, що у даній справі розмір завданої шкоди становить 91232,18 грн., тобто не перевищує ліміт відповідальності страховика(ПрАТ «СГ «ТАС»), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника ОСОБА_1 , який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27 березня 2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба