КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
9 вересня 2025 року місто Київ.
Справа № 760/2900/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13317/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                                  Желепи О.В.,
суддів:                                                   Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року(ухвалено у складі судді Блащука А.М.)
 у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Пассаж 2020», Регіональний сервісний центр Головного Сервісного Центру Міністерства внутрішній справ в Дніпропетровській та Запорізькій областях, Регіональний сервісний центр Головного Сервісного Центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна
 
ВСТАНОВИВ
 
Позивач звернувся із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування транспортного засобу.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.05.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
01.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Hyundai» модель Venue QX 2023 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу
№ 8043/2024/4957880 від 24.10.2024, укладеного в ТСЦ 8043.
Свої вимоги заявник мотивував тим, що вищевказаний транспортний засіб є власністю позивача, проте один із відповідачів без згоди позивача здійснив відчуження вказаного автомобіля третьому відповідачу у справі, при цьому грошей позивачу після продажу автомобіля відповідач не передавав.
На думку позивача, існує ризик подальшого відчуження вказаного майна, отже невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.
 Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивача  подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та несе ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача. При цьому обраний представником позивача вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав співвідповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. 
Вказує, що учасники справи неодноразово відчужували спірний автомобіль, що свідчить про ризик повторного відчуження. Суд не надав належної оцінки доказам, які були подані позивачем, та не зазначив, чому вони визнані недостатніми.
Вважає, що вимога про накладення арешту на автомобіль є пропорційною, адже заявлені вимоги спрямовані на визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування такого транспортного засобу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
 
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що наразі спірним транспортним засобом користується ОСОБА_5 , автомобіль не відчужувала і не збирається цього робити.
 
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що  заявником не обґрунтовано жодного ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, у випадку невжиття таких заходів. Також суд першої інстанції зазначив, що матеріали заяви не містять жодного доказу того, що відповідач ОСОБА_5 вчиняє або має намір вчинити дії, направлені на зміну власника належного їй за договором купівлі-продажу автомобіля. 
Колегія суддів з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення по суті позовних вимог.
З огляду на те, що за змістом позову та наданими матеріалами вбачається. Що транспортний засіб неодноразово відчужувався, висновок суду про недоведеність заявником ризиків відчуження є помилковим.
Та обставина, що відповідач у власності, якого перебуває транспортний засіб не виставляла його на продажу. Не свідчить про те, що не існує ризику прийняття такого рішення до вирішення спору по суті.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає однаково інтереси як позивача, так і відповідача.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Встановлено, що предметом спору є визнання договору купівлі продажу транспортного засобу недійсним та його витребування. 
Враховуючи характер спору і зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на транспортний засіб, а отже і вирішення питання про витребування спірного транспортного засобу.
Враховуючи предмет позову, а також реальну можливість відповідачів здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки, з метою недопущення ускладнення ефективного захисту прав позивача в межах заявлених позовних вимог в разі задоволення позову, існують беззаперечні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний транспортний засіб.
Суд апеляційної інстанції встановив, що заявлені в заяві заходи забезпечення позову є достатніми, потрібними і співмірними заходами забезпечення позову, виходячи із характеру пред`явлених позивачем вимог, правовою природою відносин, що виникли між сторонами.
Вказані заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідачів під час розгляду та вирішення юридичного спору, недопущення з їхнього боку дій, що можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки автомобіль «Hyundai» модель Venue QX 2023 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 є предметом судового розгляду та у разі задоволення позовних вимог позивача має бути повернутий у власність позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Звертаючись з заявою заявник зазначав, що існує високий ризик відчуження транспортного засобу на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист. Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_5 вже четверта володілиця автомобіля після ОСОБА_2 .
Апеляційний суд зауважує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не позбавляє ОСОБА_5 права володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежує її право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.
Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду , а заява позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, що мають значення для вирішення заяви про забезпечення позову, не урахував доводів заявника, не надав їм належної правової оцінки, не перевірив матеріали справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити. 
Ухвалу Подільского районного суду м. Києва від 5 травня 2024 року- скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким задовольнити заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Накласти арешт на автомобіль марки HYUNDAI, модель VENUE QX 2023 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 ), на підставі договору купівлі-продажу
№ 8043/2024/4957880 від 24.10.2024, укладеного в ТСЦ 8043.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
        Повна постанова складена 11 вересня 2025 року.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 
 
Судді                                                                                                      Н.В. Поліщук
 
                                                                                                                 В.В. Соколова