ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/4248/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Поліщук Л.В.
секретар судового засідання:  Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від позивача Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ – не з`явився 
від відповідача   ОСОБА_1 , м. Херсон - Дудченко В.М., на підставі ордеру
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДЕКСИМ, ЛТД", м. Херсон - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , м. Херсон 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 суддя першої інстанції Д`яченко Т.Г. (повний текст складено 06.08.2025) за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 04.08.2025 вх. № 2-1227/25 
по справі №916/4248/23
за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ
до  ОСОБА_1 , м. Херсон
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДЕКСИМ, ЛТД", м. Херсон
про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії та визнання відсутності права користування,

ВСТАНОВИВ:
  Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

   У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/4248/23 за позовом Акціонерного товариства “ПроКредит Банк”, м.Київ до ОСОБА_1 , м.Херсон, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОДЕКСИМ, ЛТД”, м.Херсон про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії та визнання відсутності права користування.
  Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі №916/4248/23 позов задоволено частково.
27.05.2025 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі №916/4248/23 видані накази.
  04.08.2025 до Господарського суду Одеської області від представника ОСОБА_1 надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця вх. №ГСОО 2-1227/25 по справі №916/4248/23, у якій останній просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №78361795 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 19.06.025 про зміну (доповнення)  реєстраційних даних від 22.07.2025. 
Визнати протиправною та скасувати повністю постанову про відкриття виконавчого провадження №78361748 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 18.06.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 року у справі №916/4248/23 скаргу представника ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 04.08.2025 вх. №ГСОО 2-1227/25 по справі №916/4248/23  повернуто без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаргу подано без додержання вимог    частини третьої    статті 340 Господарського процесуального кодексу України, а саме, скаржником не надано доказів скерування копії скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця та доданих до неї документів на адресу іншого учасника справи -Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОДЕКСИМ, ЛТД”, м.Херсон.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

18.08.2025 ОСОБА_1 , м.Херсон  з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі № 916/4248/23 та направити скаргу на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник зазначає, що  при поверненні без розгляду скарги на дії державного виконавця суд послався на порушення скаржником п. 3 ч. 3 ст. 340 Господарського процесуального кодексу  України (щодо зазначення найменування третьої особи у справі) та п. 2 ч. 4 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України  (щодо направлення такій третій особі копії скарги).
Проте, скаржник зауважує, що  адвокат Дудченко В.М., є одночасно представником і заявника (відповідача у справі - ОСОБА_1 ), і третьої особи — Товариства з обмеженою відповідальністю  “Продексим, ЛТД”, м. Херсон. 
На думку скаржника, це виключало будь-яку можливість порушення прав третьої особи чи обмеження її доступу до інформації про зміст скарги.
Метою приписів п. 3 ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України є забезпечення інформування учасників справи про зміст процесуальних документів для реалізації права надати пояснення, заперечення або інші процесуальні дії. 
Як стверджує скаржник, ця мета у даній ситуації була досягнута, отже, жодного порушення процесуальних прав третіх осіб чи інших учасників справи не відбулося. 
Більше того, навіть за наявності бажання висловити свою позицію, для третьої особи у випадку розгляду скарги на дії державного виконавця законом взагалі не передбачено такого, оскільки така особа не є стороною виконавчого провадження, законність дій виконавця у межах якого й оцінюється судом при розгляді скарги. 
Апелянт зазначає, що вимога суду про обов`язкове надсилання копії скарги третій особі у даному випадку є нічим іншим, як проявом надмірного формалізму, що не переслідує жодної реальної процесуальної мети. 
Враховуючи, що процесуальні норми повинні застосовуватися з урахуванням не лише їх буквального змісту, а й духу закону, який полягає у забезпеченні реальної обізнаності учасників справи та гарантуванні їх права на подання пояснень і заперечень, у даній ситуації зазначена мета була повністю досягнута. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , м.Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 року у справі №916/4248/23, справу призначено до розгляду. 
Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник  скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово. 
В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. 
Згідно із нормами ч. 12  ст. 270 Господарського процесуального кодексу України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням             ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності інших представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про залишення позову (заяви) без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представника скаржниці, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , м.Херсон  на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/4248/23 не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 року у справі №916/4248/23  про повернення скарги без розгляду не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2025 до Господарського суду Одеської області від представника ОСОБА_1 надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця вх. № ГСОО 2-1227/25 по справі №916/4248/23, у якій останній просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №78361795 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 19.06.025 про зміну (доповнення)  реєстраційних даних від 22.07.2025. 
Визнати протиправною та скасувати повністю постанову про відкриття виконавчого провадження №78361748 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 18.06.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 року у справі №916/4248/23 скаргу представника ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 04.08.2025 вх. №ГСОО 2-1227/25 по справі №916/4248/23 повернуто без розгляду, оскільки її подано без додержання вимог    частин третьої    статті 340 Господарського процесуального кодексу України. 
          Зі вказаною ухвалою по даній справі  відповідач, ОСОБА_1 , м.Херсон не погодилася, тому звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Отже, предметом розгляду у даній випадку є наявність або відсутність підстав для повернення скарги  на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця без розгляду  у справі №916/4248/23.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Конституційне право на судовий захист  передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі “Мельник проти України” (“Melnyk v. Ukraine” заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до статті 340 Господарського процесуального кодексу України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Скарга повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;
5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;
6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;
7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;
8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
До скарги додаються:
1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень  статті 42  цього Кодексу.
Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог  частин третьої  та/або  четвертої  цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після прийняття її до розгляду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
В свою чергу, зокрема, відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Господарським судом Одеської області вірно зауважено, що скаржником у скарзі на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця не було зазначено повне найменування інших учасників справи, їх місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, а саме третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОДЕКСИМ, ЛТД”.  
Згідно до п. 2 ч. 4 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, до скарги додаються: докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42    цього Кодексу.
Судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції, що доказів скерування копії скарги  на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця та доданих до неї документів на адресу іншого учасника справи, Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОДЕКСИМ, ЛТД”, м.Херсон, скаржником не надано, що в силу ч.5 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення її скаржнику без розгляду.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника стосовно того, що адвокат Дудченко В.М., є одночасно представником відповідача, Колихаєвої О.М та третьої особи — Товариства з обмеженою відповідальністю  “Продексим, ЛТД”, що на думку останнього  виключало будь-яку можливість порушення прав третьої особи чи обмеження її доступу до інформації про зміст скарги, оскільки, по-перше, таке не виключає процесуального обов`язку скаржниці щодо дотримання норм процесуального права, по-друге,  з ордера, доданого до скарги на дії (бездіяльність) державного приватного виконавця серія ВТ №1066085 від 01.08.2025 не вбачається, що адвокат Дудченко В.М. є представником Товариства з обмеженою відповідальністю  “Продексим, ЛТД”, м. Херсон.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів   для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Апелянтом не доведено належними засобами доказування ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції його доводи в частині направлення копії скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень  статті 42  цього Кодексу, а саме, Товариству з обмеженою відповідальністю  “Продексим, ЛТД”, м. Херсон, що є підставою для повернення скарги без розгляду.
Отже, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального  права не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо повернення скарги на дії  (бездіяльність) державного / приватного виконавця апелянту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/4248/23 прийнята з дотриманням норм процесуального закону, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали в порядку апеляційного провадження. 
За таких обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 року у справі № 916/4248/23 зміні чи скасуванню не підлягає, а судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 180, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 340 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі № 916/4248/23 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/4248/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
          Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 30.10.2025 року.
Повний текст постанови складено 03.11.2025 року.

Головуючий суддя                                                             Г.І. Діброва

Судді                                                                                 Н.М. Принцевська

Л.В. Поліщук