ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 297/4270/24
 
провадження № 61-9565св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - товариство з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» на ухвалу Закарпатського апеляційного суду у складі колегії суддів: Мацунича М. В., 
Джуги С. Д., Кожух О. А., від 24 червня 2025 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» (далі - ТОВ «Агро-Свобода») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткову угоду від 15 червня 2022 року щодо дострокового розірвання договору оренди належної відповідачці земельної ділянки, укладеного 02 січня 2019 року між ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 . 
Зазначена додаткова угода, на думку позивача, укладена директором товариства з перевищенням повноваженням, всупереч волі та інтересам позивача. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області у складі судді Ільтьо І. І. від 13 листопада 2024 року позовні вимоги ТОВ «Агро-Свобода» задоволено. 
 
Визнано недійсною додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2019 року, укладену між ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 15 червня 2022 року, з моменту її укладення.
 
Суд вказав, що директор позивача діяв без попереднього погодження загальних зборів товариства щодо укладення додаткової угоди, всупереч інтересам товариства, основною метою діяльності якого є сільськогосподарське товарне виробництво, для якого використовувалась, в тому числі, земельна ділянка відповідачки.
 
Відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення, а тому суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Свобода-Агро», яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 24 червня 2025 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Свобода-Агро» на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року.
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що після відкриття апеляційного провадження з`ясувалося, що при ухваленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки юридичної особи ТОВ «Свобода-Агро», оскільки позовні вимоги стосувались правовідносин, які виникли між ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 і такі не пов`язані з ТОВ «Свобода-Агро».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ТОВ «Свобода-Агро» просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 24 червня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статей 17, 352, 362 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про закриття апеляційного провадження у справі. 
 
Судом апеляційної інстанції не враховано висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 917/867/16, де земельна ділянка була одночасно предметом двох договорів оренди, оскаржуване рішення суду першої інстанції щодо земельної ділянки має вплив на права та обов`язки актуального орендаря земельної ділянки, тому ТОВ «Свобода-Агро», як особа, яка не брала участі у справі, має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
 
Посилається на те, що після укладення оспорюваного позивачем правочину про розірвання договору оренди землі, 16 червня 2022 року між ТОВ «Свобода-Агро» та відповідачкою укладено договір оренди землі, тому рішення суду першої інстанції про визнання недійсною додаткову угоду про розірвання договору оренди землі між ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 безпосередньо стосується прав і обов`язків ТОВ «Свобода-Агро».
 
Відзив на касаційну скаргу 
 
У вересні 2025 року від ТОВ «Агро-Свобода» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали. Зазначає, що рішення суду першої інстанції не породжує для ТОВ «Свобода-Агро» жодних прав та обов`язків. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 23 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

 
 
Встановлені судами фактичні обставини справи
 
02 січня 2019 року ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 уклали договір оренди належної відповідачці земельної ділянки, площею 2,7432 га, кадастровий номер 2120480400:01:000:0114, строком на 7 років. 
 
Право користування позивача вказаною земельною ділянкою було зареєстровано у встановленому законодавством порядку 05 липня 2019 року.
15 червня 2022 року ТОВ «Агро-Свобода» в особі керівника Хеешена Клауса Юргена Надалі та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2019 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 
411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 
6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ у справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, п. 33).
 
Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
 
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах 
від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року 
у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, 
від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Подаючи апеляційну скаргу ТОВ «Свобода-Агро» зазначало, що 16 червня 
2022 року, тобто після укладення між сторонами угоди від 15 червня 2022 року про розірвання договору оренди землі від 02 січня 2019 року, між ним та відповідачкою укладено новий договір оренди цієї ж самої земельної ділянки, однак до участі у розгляді справи його залучено не було. 
 
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Свобода-Агро», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що останнє належними, достатніми та достовірними доказами не довело, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання щодо його прав та інтересів.
 
Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з приводу укладення 15 червня 2022 року угоди про розірвання договору оренди землі від 02 січня 2019 року, де сторонами є 
ТОВ «Агро-Свобода» та ОСОБА_1 , і такі не пов`язані з ТОВ «Свобода-Агро».
Ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення першої інстанції не містяться висновки про права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Свобода-Агро».
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що 16 червня 2022 року, тобто після розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, між ТОВ «Свобода-Агро» та відповідачкою укладено договір оренди тієї ж самої земельної ділянки, що на думку товариства свідчить про вирішення судом першої інстанції питання про його права та інтереси, колегія суддів відхиляє, оскільки ні до апеляційної, ні до касаційної скарги ТОВ «Свобода-Агро» не надало договір оренди землі 
від 16 червня 2022 року, матеріали справи не містять такого доказу, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав вважати ТОВ «Свобода-Агро» особою, про права та інтереси якої вирішено судом першої інстанції. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, 
у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності 
від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, 
від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» залишити без задоволення.
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 24 червня 2025 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович