Справа № 128/1390/25
Провадження № 22-ц/801/2441/2025
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року	Справа № 128/1390/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Козюма Д.О., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року, ухвалене суддею Бондаренко О.І. в м. Вінниці, повне рішення складено 17 вересня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
встановив: 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:
- зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених судовим наказом Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі №128/4278/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; 
- стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття;
- стягнення аліментів за судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від листопада 2024 року у цивільній справі №128/4278/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини припинити з дня набрання законної сили рішенням суду.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2020 року, який у подальшому було розірвано на підставі рішення суду від 26 грудня 2024 року.
У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року у справі №128/4278/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки судовий наказ був виданий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Позивач зазначає, що від першого шлюбу у нього є неповнолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час винесення Вінницьким районним судом Вінницької області судового наказу від 07 листопада 2024 року у справі №128/4278/24 судом не було враховано, що на момент винесення судового наказу позивач вже сплачував аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина від попереднього шлюбу на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року у справі №127/5723/15-ц. Таким чином, на утриманні у позивача на даний час перебуває двоє неповнолітніх дітей, на кожного з якого він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від свого заробітку (доходу), що становить 50% від його заробітної плати.
Крім того ОСОБА_1 зазначає, що він являється діючим військовослужбовцем, який приймає безпосередню участь у бойових діях, відсічі збройної агресії рф на території України з початку повномасштабного вторгнення – 24 лютого 2022 року. Протягом 2022-2024 років у позивача погіршився стан здоров`я у зв`язку з численними отриманими травмами та контузіями, він неодноразово перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я. У зв`язку з цим він потребує як постійного симптоматичного лікування, так і періодичного стаціонарного, що потребує чималих фінансових затрат.
Судовий наказ ставить у вкрай невигідне становище інших осіб, які перебувають на утриманні позивача та самого позивача.
Враховуючи викладене та зважаючи на солідарний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, позивач вважає, що є достатні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, визначеного судовим наказом, з 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) на 1/8 частку від усіх видів його заробітку (доходу).
Зважаючи на дохід позивача, який в середньому в місяць складає 100 000 – 120 000 гривень, та солідарний обов`язок батьків щодо утримання дитини, вказаний розмір аліментів є більшим, ніж достатнім для забезпечення потреб дитини. При збільшенні розміру грошового забезпечення позивача відповідно буде збільшуватися і розмір його аліментних зобов`язань.
Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
У скарзі зазначає, що при винесенні 07 листопада 2024 року судового наказу судом не було враховано факту перебування на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, розмір аліментів на утримання якої становить 1/4 частину від усіх видів його заробітку (доходу), тобто не було враховано дійсний матеріальний стан позивача. Сама по собі зміна сімейного стану, зокрема наявність ще однієї неповнолітньої дитини, є обставиною, що свідчить про зміну його матеріального стану в бік його погіршення. Він являється діючим військовослужбовцем та в нього є погіршення стану здоров`я, однак суд вважав, що факт погіршення матеріального стану позивача через погіршення стану здоров`я є недоведеним. Він не міг надати документи, які б підтверджували факт понесення витрат на лікування, оскільки у зв`язку з тяжким пораненням перебував у критичному стані. Держава не покриває у повному обсязі всі витрати, пов`язані з реабілітацією, додатковими медичними препаратами, засобами догляду, спеціальним харчуванням або транспортуванням. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені.
18 листопада 2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Вдовцової А.Д. надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу у її відсутність у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить суд її задовольнити.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд заяви у відсутність належно повідомлених сторін.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи встановив факт зміни сімейного стану позивача та погіршення стану його здоров`я. Разом з тим, суд вважав, що зміна сімейного стану платника аліментів (народження дитини у новому шлюбі) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Доказів того, що позивач потребує чималих фінансових затрат останнім надано не було. Також судом зазначено, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Суд першої інстанції, встановивши, що розмір аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який стягується на підставі судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року у справі №128/4278/24, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину та перебуває на лікуванні в державних лікарнях/медичних установах без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення його дочки від шлюбу з відповідачкою та суперечитиме інтересам цієї дитини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин даної справи та ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Встановлено, що 24 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2020 року (а.с.8).
У подальшому шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року у справі №128/4279/24 (а.с.9).
У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № НОМЕР_2 (а.с.10).
07 листопада 2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ у справі №128/4278/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).
Також встановлено, що у ОСОБА_1 від попереднього шлюбу з ОСОБА_5 є неповнолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року в цивільній справі №127/5723/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14).
У довідці т.в.о. начальника відділу кадрового забезпечення управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_5 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_6 » підполковника поліції Дікалової Н. від 15 листопада 2024 року №10349/59/13-2024 зазначено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 відповідно до Бойового розпорядження та наказу Національної поліції України з 18 жовтня до 30 листопада 2023 року, з 01 грудня до 29 грудня 2023 року, з 11 червня по 19 червня 2024 року, з 20 червня по 06 вересня 2024 року, з 13 вересня по 19 вересня 2024 року, з 19 вересня 2024 року до особливого розпорядження знаходиться у службовому відрядженні в Донецькій області, з метою виконання завдань у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України та іншими складовими сектору безпеки і оборони із відсічі та стримування збройної агресії проти України (а.с.15).
Згідно з первинною медичною карткою (форма 100) від 10 грудня 2024 року, 10 грудня 2024 року позивач отримав: ВТ (10 грудня 2024 року). АБТ. Цефолічний синдром Тинітус. Вестибуло-атактичний синдром. ЗЧМТ? Закритий перелом дистальної фаланги V пальця правої руки? Забій шийного відділу хребта. Логоневроз (а.с.16). 
ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 10 грудня 2024 року по 12 грудня 2024 року у КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №44468 від 12 грудня 2024 року (а.с.17-18). 
З 12 грудня 2024 року по 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2621 9а.с.19-20).
З 24 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні відновлювального лікування ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» з діагнозом: Стан після ВТ (10 грудня 2024 року). ЗЧМТ: струсу головного мозку, акубаротравми без пошкодження цілісності барабанних перетинок, з правобічною сенсоневральною приглухуватістю I ст., вестибулярною дисфункцією II ст., центральним вестибулярним синдромом, рівень субкомпенсації середній, логоневрозом, цефалгічним, диссомнічним синдромами. Закритий перелом основи дистальної фаланги V пальця правої китиці з пошкодженням сухожилку розгинача. Субклінічний гіпотиреоз на тлі ХАТ. Складний міопічний астигматизм слабкого ст. обох очей (а.с.21-22). 
З 08 січня 2025 року по 17 січня 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» з основним захворюванням: S06.00-ВТ (10 грудня 2024 року): ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравма без пошкодження цілісності барабаних перетинок; проміжний період (а.с.22-23).
У подальшому ОСОБА_1 було направлено на медичну реабілітацію до МРЦ «Пуща – Водиця» МВС, що підтверджується копією рішення про направлення на медичну реабілітацію № 289 від 17 січня 2025 року та медичною картою стаціонарного хворого №250106 (а.с.24-25).
ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю у нього обов`язку з утримання ще однієї дитини від попереднього шлюбу та погіршенням стану його здоров`я звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
У ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з частиною сьомою статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст частини сьомої статті 170 ЦПК України, статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не є незмінним. У разі видачі судового наказу про стягнення аліментів, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів і доводити реальний стан здоров`я та матеріального становища, що може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Із вказаного слідує, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у випадку, зокрема, зміни як сімейного стану, так і погіршення його здоров`я.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
На час винесення Вінницьким районним судом Вінницької області судового наказу у справі №128/4278/24 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_6 у ОСОБА_1 вже була спільна дитина з ОСОБА_5 – син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тому обставина зміни сімейного стану, про що зазначає ОСОБА_1 , не є такою, що виникла після призначення цих аліментів, оскільки вона виникла раніше, ніж суд призначив аліменти дочці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір яких у даній справі оспорює позивач.
Наявність в  ОСОБА_1 обов`язку щодо утримання ще однієї дитини на підставі рішення суду не свідчить про наявність безумовних підстав для визначення меншого розміру аліментів, ніж стягнуто судовим наказом у справі №128/4278/24.
Дитина від наступного шлюбу не повинна бути звужена у своїх правах через наявність у платника аліментів іншої дитини. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу погіршення стану здоров`я позивача, що в свою чергу призвело до зміни матеріального стану позивача у бік погіршення, то вказані доводи відхиляються апеляційним судом.
У даній справі встановлено, що у грудні 2024 року – січні 2025 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення.
Суд першої інстанції вважав доведеною обставину погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , разом з тим, відхиляючи вказану обставину як підставу для зменшення розміру аліментів виходив з того, що позивачем не було доведено факту несення витрат на своє лікування. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що у зв`язку з тяжким пораненням він перебував у критичному стані, що унеможливило здійснити збір квитанцій.
У наданих ОСОБА_1 медичних документах зазначено про отримане ним лікування та перелічено обстеження, яке було проведено в умовах стаціонару, а також описано лікувальні рекомендації.
При цьому вбачається, що лікування ОСОБА_1 прописано на незначений проміжок часу – від 10 діб до трьох місяців. 
Статтею 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я . У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.
ОСОБА_1 у позовній заяві не наводить переліків ліків (медикаментів), які він повинен приймати на час звернення до суду із даним позовом, та, відповідно, нести витрати на лікування.
Як стверджує ОСОБА_1 , погіршення стану здоров`я призвело до погіршення його матеріального стану, разом з тим, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивач жодних доказів на підтвердження розміру свого заробітку (доходу) як на момент винесення судового наказу, так і на момент звернення до суду із вказаним позовом не надав, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити вказану обставину.
Відтак, факт погіршення майнового стану після визначення судовим наказом Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року розміру аліментів на дочку позивачем не доведений.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.

Головуючий                                  Т.Б. Сало

Судді                                               О.Ю. Береговий

                                                         О.В. Ковальчук