ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/10816/20-ц
провадження № 61-6442св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Пилипчук Віталій Григорович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Пилипчука Віталія Григоровича
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст вимог скарги
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Пилипчука В. Г. щодо примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня             2021 року № 757/10816/20-ц в частині виставлення на реалізацію шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом № 520981 нерухомого майна: свинарник, побудований зі шлаку, загальною площею 94,0 кв. м, позначений                             в генплані під літерою «А»; будинок контори, побудований зі шлаку, загальною площею 84,3 кв. м, позначений в генплані під літерою «Б»; конюшня, побудована                                 з цегли, загальною площею 26,3 кв. м, позначена в генплані під літерою «В»; кормосклад, побудований з цегли, загальною площею 184,9 кв. м, позначений                           в генплані під літерою «Г»; гараж-майстерня, побудований з цегли, загальною площею 229,5 кв. м, позначений в генплані під літерою «Д»; заправна станція, побудована з цегли, загальною площею 15,9 кв. м, позначена в генплані під літерою «Ж»; земляна дамба водозабірника-1, водовипуск водозабірника-2, водопадаючий лоток (зимувальний став № 1-3) - 3, земляна дамба (зимувальний став № 1-3) - 4, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 5, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 6, земляна дамба (Зелений кут № 1) - 7, водовипуск (Зелений кут № l) - 8, водовипуск (Зелений кут № l) - 9, земляна дамба (Зелений кут № 2) - 10, водовипуск (Зелений кут № 2) - 11 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 823152161216, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ); 
визнати недостовірним висновок про вартість майна від 08 грудня 2022 року та зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Пилипчука В. Г. провести повторну оцінку майна; 
зупинити реалізацію шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом                 № 520981 нерухомого майна: свинарник, побудований зі шлаку, загальною площею 94,0 кв. м, позначений в генплані під літерою «А»; будинок контори, побудований зі шлаку, загальною площею 84,3 кв. м, позначений в генплані під літерою «Б»; конюшня, побудована з цегли, загальною площею 26,3 кв. м, позначена в генплані під літерою «В»; кормосклад, побудований з цегли, загальною площею 184,9 кв. м, позначений в генплані під літерою «Г»; гараж-майстерня, побудований з цегли, загальною площею 229,5 кв. м, позначений в генплані під літерою «Д»; заправна станція, побудована з цегли, загальною площею 15,9 кв. м, позначена в генплані під літерою «Ж»; земляна дамба водозабірника-1, водовипуск водозабірника-2, водопадаючий лоток (зимувальний став № 1-3) - 3, земляна дамба (зимувальний став № 1-3) - 4, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 5, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 6, земляна дамба (Зелений кут № 1) - 7, водовипуск (Зелений кут № l) - 8, водовипуск (Зелений кут № l) - 9, земляна дамба (Зелений кут № 2) - 10, водовипуск (Зелений кут № 2) - 11 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 823152161216, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).
 
Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що 29 вересня 2021 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист                                                № 757/10816/20-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 10 994,69 дол. США, що станом на 15 січня 2017 року еквівалентно 264 155,12 грн, а також судового збору у розмірі 2 642,02 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 12 600,00 грн. 
 
Приватний виконавець Пилипчук В. Г. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року № 757/10816/20-ц.
 
Постановою приватного виконавця Пилипчука В. Г. від 08 грудня 2022 року                                   № НОМЕР_1 про опис та арешт майна (коштів) боржника описано та накладено арешт на майно.
 
На підставі постанови приватного виконавця Пилипчука В. Г. від 08 грудня 2022 року № НОМЕР_1 про призначення суб`єкта оціночної діяльності Товариство                                   з обмеженою відповідальністю «Оцінка і консультації» надало звіт про оцінку вказаного майна, відповідно до якого загальна вартість будівель і споруд, вказаних                   у свідоцтві про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10 січня                      2012 року, становить 1 810 400, 00 грн (що за курсом НБУ на дату оцінки становить 49 506,95 дол. США).
 
У подальшому приватний виконавець Пилипчук В. Г. виставив на реалізацію вказане майно шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом № 520981.
 
Вважає, що всупереч нормам законодавства приватний виконавець Пилипчук В. Г. виставив на електронні торги єдиним лотом як майно, яке не використовується                        у виробництві (у аквакультурі), так і майно, що використовується у виробництві                            (у аквакультурі). Також зазначає, що сума стягнення за виконавчим листом становить 10 994, 69 дол. США, а на електронні торги виставлене майно, вартість якого відповідно до висновку про вартість майна від 08 грудня 2022 року становить 49 506,95 дол. США. 
 
Такі дії приватного виконавця суперечать Закону України «Про виконавче провадження», що стало підставою для звернення до суду із вказаною скаргою.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 13 березня 2023 року скаргу задовольнив. Визнав неправомірними дії приватного виконавця Пилипчука В. Г. щодо примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року № 757/10816/20-ц в частині виставлення на реалізацію шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом № 520981 нерухомого майна: свинарник, побудований зі шлаку, загальною площею 94,0 кв. м, позначений в генплані під літерою «А»; будинок контори, побудований зі шлаку, загальною площею 84,3 кв. м, позначений в генплані під літерою «Б»; конюшня, побудована з цегли, загальною площею 26,3 кв. м, позначена в генплані під літерою «В»; кормосклад, побудований з цегли, загальною площею 184,9 кв. м, позначений   в генплані під літерою «Г»; гараж-майстерня, побудований з цегли, загальною площею 229,5 кв. м, позначений в генплані під літерою «Д»; заправна станція, побудована з цегли, загальною площею 15,9 кв. м, позначена в генплані під літерою «Ж»; земляна дамба водозабірника-1, водовипуск водозабірника-2, водопадаючий лоток (зимувальний став № 1-3) - 3, земляна дамба (зимувальний став № 1-3) - 4, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 5, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 6, земляна дамба (Зелений кут № 1) - 7, водовипуск (Зелений кут № l) - 8, водовипуск (Зелений кут № l) - 9, земляна дамба (Зелений кут № 2) - 10, водовипуск (Зелений кут № 2) - 11 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 823152161216, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).
Визнав недостовірним висновок про вартість майна від 08 грудня 2022 року та зобов`язав приватного виконавця Пилипчука В. Г. провести повторну оцінку майна.
Зупинив реалізацію шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом                       № 520981 нерухомого майна: свинарник, побудований зі шлаку, загальною площею 94,0 кв. м, позначений в генплані під літерою «А»; будинок контори, побудований зі шлаку, загальною площею 84,3 кв. м, позначений в генплані під літерою «Б»; конюшня, побудована з цегли, загальною площею 26,3 кв. м, позначена в генплані під літерою «В»; кормосклад, побудований з цегли, загальною площею 184,9 кв. м, позначений в генплані під літерою «Г»; гараж-майстерня, побудований з цегли, загальною площею 229,5 кв. м, позначений в генплані під літерою «Д»; заправна станція, побудована з цегли, загальною площею 15,9 кв. м, позначена в генплані під літерою «Ж»; земляна дамба водозабірника-1, водовипуск водозабірника-2, водопадаючий лоток (зимувальний став № 1-3) - 3, земляна дамба (зимувальний став № 1-3) - 4, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 5, водовипуск (зимувальний став № 1-3) - 6, земляна дамба (Зелений кут № 1) - 7, водовипуск (Зелений кут № l) - 8, водовипуск (Зелений кут № l) - 9, земляна дамба (Зелений кут № 2) - 10, водовипуск (Зелений кут № 2) - 11 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 823152161216, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що сума стягнення за виконавчим листом становить 10 994,69 дол. США, а на електронні торги приватний виконавець виставив майно, вартість якого відповідно до висновку про вартість майна                              від 08 грудня 2022 року становить 49 506,95 дол. США, тобто вартість майна, на яке звертається стягнення, значно перевищує суму стягнення, а отже, такі дії приватного виконавця суперечать частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».
 
При цьому суд також взяв до уваги, що скаржник не згоден із вказаним висновком про вартість майна від 08 грудня 2022 року, оскільки визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, а відповідно до вказаного висновку вартість майна значно занижена та не відповідає його ринковій вартості.
 
Також суд зазначив, що що приватний виконавець постановою від 08 грудня                  2022 року наклав арешт на майно та виставив його на реалізацію з порушенням порядку черговості, тобто виставив на електронні торги єдиним лотом як майно, що не використовується у виробництві (у аквакультурі), так і майно, що використовується у виробництві (у аквакультурі), що суперечить частині шостій статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 10 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника приватного виконавця Пилипчука В. Г. - Тараскіної К. О. задовольнив. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовив. Стягнув                                              з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Пилипчука В. Г. судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що немає підстав для задоволення скарги на дії приватного виконавця, оскільки він діяв у  межах своїх повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а заявник не довів порушення його прав унаслідок дій приватного виконавця. При цьому суд взяв до уваги те, що наведене майно є одним об`єктом, який складається із декількох будівель та споруд. Доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, а майно використовується у виробництві, матеріали справи не містять.
 
Крім того, суд зазначив, що вимоги заявника в частині визнання висновку про вартість майна недостовірним є безпідставними та ґрунтуються лише на власних припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оцінка майна є заниженою, заявник не надав. 
 
З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні скарги.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,                   в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилався на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання можливості ігнорування норм пунктів 1 та 6 розділу «Загальна частина» постанови Кабінету Міністрів України                     від 29 листопада 2006 року № 1655, якою затверджено Національний стандарт № 3 «Оцінка цілісних майнових комплексів», під час оцінки цілісного майнового комплексу;
відсутній висновок Верховного Суду щодо відповідності норми частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» продажу приватним виконавцем майна боржника цілісним майновим комплексом без урахування черговості: майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (перша черга); об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина                      і матеріали, призначені для використання у виробництві (друга черга);
відсутній висновок Верховного Суду щодо відповідності вимогам частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення приватним виконавцем стягнення на майно боржника в розмірі та обсязі значно більшому, ніж необхідно для виконання за виконавчим документом, за умови наявності можливості продажу вказаного майна частинами в порядку частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»;
суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції немотивовано відхилив аргументи заявника щодо незаконності та необ`єктивності висновку про вартість майна від 08 грудня 2022 року, оскільки під час його виготовлення не застосовано жодної з обов`язкових вимог під час проведення оцінки цілісного майнового комплексу, зокрема, не здійснено аналізу екологічних вимог у сфері аквакультури, чим грубо порушено пункт 6 розділу «Загальна частина» Національного стандарту № 3 «Оцінка цілісних майнових комплексів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року № 1655, а також статті 4 Закону України «Про аквакультуру».
 
Суд апеляційної інстанцій порушив норми статей 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження», статті 181 ЦК України, статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункт                            5 розділу І постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 1996 року № 961.
 
Суд не врахував, що незаконний продаж приватним виконавцем Пилипчуком В. Г. цілісного майнового комплексу об`єкта аквакультури без урахування природних                             і соціально-економічних особливостей рибогосподарських водних об`єктів та прилеглих до них територій призведе до заподіяння шкоди розвитку аквакультури та до скорочення запасів і втрати біорізноманіття водних біоресурсів у водних об`єктах (їх частинах).
 
Також скарга містить доводи про те, що апеляційний суд безпідставно стягнув із заявника витрати на правничу допомогу.
 
У червні 2024 року представник приватного виконавця Пилипчука В. Г. - адвокат Воробйов О. В. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки воно є законним                        й обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 липня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 29 вересня 2021 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 757/10816/20-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 10 994,69 дол. США, що станом на 15 січня 2017 року еквівалентно 264 155,12 грн, а також судового збору у розмірі 2 642,02 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 12 600,00 грн.
 
Приватний виконавець Пилипчук В. Г. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання цього виконавчого листа.
 
Постановою приватного виконавця Пилипчука В. Г. від 08 грудня 2022 року                                  № НОМЕР_1 про опис та арешт майна (коштів) боржника описано та накладено арешт на майно, а саме на: свинарник, побудований зі шлаку, загальною площею 94,0 кв. м, позначений в генплані під літерою «А», будинок контори, побудований зі шлаку, загальною площею 84,3 кв. м, позначений в генплані під літерою «Б», конюшня, побудована з цегли, загальною площею 26,3 кв. м, позначена в генплані під літерою «В», кормосклад, побудований з цегли, загальною площею 184,9 кв. м, позначений в генплані під літерою «Г», гараж-майстерня, побудований з цегли, загальною площею 229,5 кв. м, позначений в генплані під літерою «Д», заправочна станція, побудована з цегли, загальною площею 15,9 кв. м, позначена в генплані під літерою «Ж», земляна дамба водозабірника-1, водовипуск водозабірника-2, водопадаючий лоток (зимувальний став № 1-3) - 3, земляна дамба (зимувальний став №1-3) - 4, водовипуск (зимувальний став №1-3) - 5, водовипуск (зимувальний став №1-3) - 6, земляна дамба (Зелений кут №l) -7, водовипуск (Зелений кут № 1) - 8, водовипуск (Зелений кут № 1) - 9, земляна дамба (Зелений кут № 2) - 10, водовипуск (Зелений кут № 2) - 11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 823152161216, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).
 
На підставі постанови приватного виконавця Пилипчука В. Г. від 08 грудня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Оцінка і консультації» надало звіт про оцінку вказаного майна, відповідно до якої загальна вартість будівель і споруд, вказаних у свідоцтві про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10 січня 2012 року, становить                    1 810 400,00 грн (що за курсом НБУ на дату оцінки становить 49 506,95 дол. США).
 
Приватний виконавець Пилипчук В. Г. виставив вказане майно на реалізацію шляхом проведення електронних торгів єдиним лотом № 520981.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Зазначене конституційне положення знайшло своє відображення у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
 
Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
 
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою                   з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
 
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна                                           є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
 
Згідно з частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
 
За змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
 
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
 
Встановивши, що приватний виконавець при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили, арештував та описав спірне нерухоме майно божника, призначив суб`єкта оціночної діяльності -суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, про висновки, отримані за результатами оцінки спірного нерухомого майна, повідомив боржника, обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність допущення приватним виконавцем порушень Закону України «Про виконавче провадження» при реалізації майна боржника на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
 
Відповідно до частин шостої сьомої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно (майно боржника - юридичної особи) накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо); 2) об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві. Звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб - підприємців здійснюється за правилами, визначеними цією статтею.
 
Доводи касаційної скарги про продаж приватним виконавцем майна боржника цілісним майновим комплексом без урахування черговості є безпідставними, оскільки стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця.
 
Водночас апеляційний суд встановив, що заявник не надав доказів на підтвердження того, що він є фізичною особою - підприємцем, що спірне майно використовується в господарській діяльності, а також що майно, яке реалізовувалося, є цілісним майновим комплексом. Згідно зі свідоцтвом                                      від 10 січня 2012 року належне ОСОБА_1 майно складається із будівель та споруд, а з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження відомо, що нерухоме майно, загальною площею 634,9 кв. м, зареєстроване за одним номером 823152161216. Отже, наведене майно                                       є одним об`єктом, що складається із декількох будівель та споруд.
 
З огляду на це необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив норми статей 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження»,                   а також посилання на необ`єктивність висновку про вартість майна від 08 грудня                  2022 року. При цьому колегія суддів враховує і те, що заявник на надав належних доказів на спростування вказаного висновку, зокрема його рецензування.
 
Крім того, апеляційний суд правильно виходив з того, що реалізація майна боржника, вартість якого перевищує суму боргу, не порушує його прав, оскільки кошти, що залишаться після задоволення вимог кредитора, передаються боржнику.
 
Встановивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог скарги.
 
Щодо витрат на правничу допомогу, стягнутих апеляційним судом
 
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
В апеляційній скарзі представник приватного виконавця вказував, що орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу становить 15 000,00 грн.
 
На підтвердження витрат на правничу допомогу надано: договір від 05 лютого                    2020 року № 7/1/20 про надання правової допомоги; додаткова угода № 19 до договору про надання правової допомоги; акт про надання правової допомоги                        від 16 січня 2024 року № 19; рахунок на оплату (гонорар за ведення справи                                 № 757/10816/20) на суму 15 000,00 грн; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами в межах надання правничої допомоги приватному виконавцю Пилипчуку В. Г.
 
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, враховуючи незначну тривалість судових засідань, апеляційний суд вважав, що відшкодування витрат у заявленому розмірі                                     є завищеним та не відповідає критерію реальності, і стягнув витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
 
Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про помилковість стягнення з ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу, оскільки згідно зі статтею 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову                        в задоволенні його скарги.
 
З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків апеляційного суду, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів                     у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, й підстав для її скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| М. Ю. Тітов