Єдиний унікальний номер справи № 378/1004/24
Провадження №22-ц/824/11716/2025

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                             Журби С.О., 
суддів                                                   Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря                           Павлової В.В.,
 
розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2024 року позивач звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з вказаним позовом до відповідача. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000 від 20.10.2006 року в сумі 302162,88 грн та судові витрати в сумі 1952 грн .
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення. 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11058297000 від 20.10.2006, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 у вказаній справі замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку». Відповідачем станом на дату подання вказаної позовної заяви рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 не виконано, заборгованість за кредитним договором в розмірі 302162,88 грн не сплачена. 
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором сума інфляційних втрат від несплати відповідачем заборгованості за період з 12.03.2017 по 13.12.2020 становить 97639,57 грн Три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором, яка визначена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 становить 34075,26 грн та складається з: 25456,19 грн - за період з 12.03.2017 по 31.12.2019 (1025 днів); 8619,07 грн - за період з 01.01.2020 по 13.12.2020 (1078 днів). Загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за кредитним договором становить 131714,83 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» інфляційні втрати та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за кредитним договором в розмірі 131714,83 грн та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3028 грн.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» за період з 11 травня 2019 року по 13 грудня 2020 року інфляційні втрати у розмірі 14 112, 34 грн та 3% річних у розмірі 14 455, 37 грн, а всього 28 567, 71 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 656, 77 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 08 травня 2025 року позивач направив  апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким  задовольнити позов у повному обсязі.
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
У судове засідання, призначене  на 25 вересня 2025 року, з`явився представник позивача.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000, укладеним 20.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2  в  розмірі 302162,88 грн. та судові витрати в розмірі 1952 грн. 
8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.
11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11058297000 від 20.10.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 2 вказаного договору новий кредитор в день укладення цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних в додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, а також сплати інших платежів, передбачених умовами основних договорів, у тому числі сплати судового збору у розмірі, визначеному у рішенні суду та виконавчому документі про стягнення заборгованості, тощо. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банком відповідно до умов основних договорів.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року у вказаній справі замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив, що оскільки відповідно до п. 2. Договору №1370К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019  року права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані суми за період з 11.05.2019 року по 13.12.2020 року, а саме: інфляційні втрати в розмірі 14112,34 грн. та 3% річних в розмірі 14455,37 грн., а всього 28567,71 грн.
Як убачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, просило стягнути з ОСОБА_1 нараховані за період з 12.03.2017 року  по 13.12.2020 року  відповідно до  ст.625  ЦК України  на суму простроченої  заборгованості за грошовими зобов`язаннями,  підтвердженими рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 року 3% річних у розмірі 34 075, 26 грн та інфляційні  втрати  у розмірі 97 639, 57 грн, а всього 131 714, 83 грн.
Суд першої  інстанції задовольнив частково вимоги позивача та стягнув вказані суми за період з 11.05.2019 року по 13.12.2020 року. 
Основним доводом апеляційної скарги було те, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 11.05.2019 року права кредитора за основним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, тому апелянт має право на стягнення з боржника сум, передбачених ст. 625 ЦК України  за весь період прострочення боржником виконання його грошового зобов`язання.
Матеріалами справи встановлено, що заборгованість з ОСОБА_1 , на яку була нарахована  ст.625 ЦК України  була встановлена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 року.
Наразі строк пред`явлення до виконання вказаного рішення пропущено, виконання рішення здійснено не було, тому кредитор втратив можливість примусового стягнення такого боргу.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається з постанови ОП КЦС ВС від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі, зобов`язання відповідача по сплаті 3% річних та інфляційних втрат  також буде натуральним.
Незважаючи на те, що позивач висловлювався щодо строків позовної давності, основний принцип натурального зобов`язання полягає в тому, що таким воно стає, коли кредитор у зв`язку з пропуском строку втрачає можливість примусового стягнення такого боргу.
Повністю аналогічний механізм виникає і у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відсутності підстав для його поновлення, оскільки і в цьому випадку кредитор також втрачає можливість звернутися за примусовим виконанням такого виконавчого документа.
За таких умов, з точки зору суду, правовий механізм, встановлений для зобов`язань з пропущеним строком позовної давності, є актуальним і для зобов`язань з виконання виконавчих документів  у разі пропуску строку пред`явлення  його до виконання.
Незважаючи на те, що з точки зору колегії суддів апеляційного суду позивач взагалі не має права на нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат, тим не менш оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20, рішення суду не повинно використовуватись для набуття або втрати цивільних прав та обов`язків учасником справи поза межами, визначеними цивільним законодавством. Судові акти, як інструменти правового регулювання, не мають слугувати підставою для погіршення становища особи, яка оскаржує відповідне рішення.
Касаційний суд у наведеній справі також наголосив на принципі «tantum devolutum quantum appellatum», згідно з яким особа, яка подає скаргу, не може бути поставлена в гірше становище порівняно з тим, яке вона мала до подання цієї скарги. Іншими словами, недопустимим є ухвалення рішення, що погіршує становище апелянта - особи, яка подала апеляційну скаргу.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та поданої скарги, не маючи права виходити за межі оскарження. Тому, з огляду на принцип заборони повороту до гіршого, відсутність апеляційної скарги з боку відповідача та межі апеляційного перегляду, підстав для зміни рішення суду першої інстанції у бік звільнення від відповідальності відповідача не вбачається.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                       С.О. Журба

Судді                                                                                                   Т.О. Писана 

                                                                                                             К.П. Приходько