УХВАЛА

03 листопада 2025 року 
м. Київ

справа №440/7488/24
адміністративне провадження № К/990/31156/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Єресько Л.О.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу,  
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Полтавській області «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1» від 23 травня 2024 року №17-дс.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року, позов задоволено.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року задоволено заяву адвоката Панченко Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення. Ухвалено в адміністративній справі №440/7488/24 додаткове рішення, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року задоволено частково апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).»
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Полтавській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.
22 липня 2025 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відмовити Наконечній М.В. у задоволенні позову повністю.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 липня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді: Мартинюк   Н.М., Мацедонська В.Е.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді: Мацедонська В.Е., Єресько Л.О.
Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2025 року визнано неповажними, зазначені Головним управлінням ДПС у Полтавській області, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанов Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24 залишено без руху. Надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали. Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про продовження процесуального строку задоволено. Продовжено Головному управлінню ДПС у Полтавській області строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 11 серпня 2025 року, а саме щодо надання до суду документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі, терміном десять днів з дня вручення копії цієї ухвали. 
На виконання вимог ухвали Суду від 11 серпня 2025 року відповідачем надіслано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та супровідним листом від 02 жовтня 2025 року надіслано платіжну інструкцію від 29 вересня 2025 року №5229 про сплату судового збору.
Так, в обґрунтування цього клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження відповідач зазначає, що Головне управління ДПС у Полтавській області з урахуванням підстав повернення скарги ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року, повторно подано касаційну скаргу до Верховного Суду з посиланням на конкретні норми та правовідносини щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду. В ухвалі від 19 травня 2025 року зазначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Звертає увагу касаційного суду, що контролюючий орган не зволікав з поданням повторної касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Наполягає, що контролюючим органом вжито активних дій у короткі строки з метою повторного касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, з чого вбачається бажання податкового органу реалізувати право на касаційне оскарження судових рішень у цій справі. Вважає, що ця обставина і є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Також просить суд взяти до уваги, що вперше відповідач звернувся з касаційною скаргою в строк, передбачений нормами установленими статтею 329 КАС України (з моменту проголошення постанови). Отже, відповідач реалізував своє право на касаційне оскарження, звернувся до суду з первинною касаційною скаргою в строк, передбачений нормами установленими статтею 329 КАС України. Наголошує, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є поважними та просить поновити строк для подачі касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.
Колегія суддів, оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання відповідача про поновлення строку на касаційне оскарження зазначає таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що, звертаючись до суду касаційної інстанції, відповідач не скористався належним чином своїм правом на  звернення до суду. Так, звернувшись з касаційною скаргою до Верховного Суду вперше, заявник, в порушення вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України,  не виклав у ній належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень, у зв`язку із чим вона була повернута особі, яка її подала (ухвала Верховного Суду від 19 травня 2025 року). 
Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. Зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим.
Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21, зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, вважав, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Висновок Верховного Суду у справі №200/3692/21 є актуальним і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.
Верховний Суд, не ставлячи під сумнів важливості вчинених відповідачем дій, звертає увагу скаржника, що частиною першою, другою статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.
Зазначений підхід щодо застосування положень статті 44 КАС України відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18 січня 2023 року у справі №160/6211/21, від 14 лютого 2023 року у справі №240/462/22 та від 20 квітня 2023 року у справі №440/7433/21.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційно скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Отже, повернення попередньої касаційної скарги не позбавляють учасника спору права повторного звернення до касаційного суду, проте не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги, без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Крім того, Суд звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Отже, станом на день постановлення цієї ухвали, недоліки касаційної скарги заявником не усунуто.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.
За таких обставин і правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, ухвала постановляється 03 листопада 2025 року.
Керуючись статтею 333 КАС України,
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними підстави пропуску Головним управлінням ДПС у Полтавській області строку на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанов Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24.
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанов Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №440/7488/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          В.Е. Мацедонська

                                                                                          Л.О. Єресько