Унікальний номер справи 357/12621/17
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14646/2025
Головуючий у суді першої інстанції Г. О. Рижко 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
24 жовтня 2025 року                                                                                                         місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
учасники справи 
 
заявник                                           ОСОБА_1 
заінтересована особа                     головний державний виконавець Білоцерківського   відділу державної виконавчої служби у            Білоцерківському районі Київської області    Центрального міжрегіонального управління                Міністерства юстиції (м. Київ) 
                                                         Козачук Наталія Анатоліївна
 
заінтересована особа                     Акціонерне товариство комерційний банк 
                                                         «ПриватБанк»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року, постановлену у складі судді Рижко Г. О., в примішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області,
 
у с т а н о в и в :
 
11 червня 2025 року ОСОБА_1 направив до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку скаргу на бездіяльність державного виконавця, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А., що полягає у невиключенні відомостей з єдиного реєстру боржників про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №56915476 та зобов`язати державного виконавця виключити відомості про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №56915476.
Скарга мотивана тим, що ОСОБА_1 у квітні 2025 року звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби із заявою про виключення з Єдиного реєстру боржників відмостей про те, що він є боржником по виконавчому провадженню № 56915476, оскільки виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження та внесено його до Єдиного реєстру боржників, був повернутий стягувачу, повторно до виконання стягувачем  виконавчий лист не пред`являвся. Проте листом головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А. за № 85182 від 24.04.2025 йому було відмовлено у виключенні відомостей про нього, як боржника, з Реєстру та наголошено про вирішення цього питання у судовому порядку.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця залишено без розгляду та повернуто скаржникові. Роз`яснено, що особа, заява якої залишена без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Не погоджуючись з ухвалою суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про перебіг строку подання скарги на бездіяльність державного виконавця у цій справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 дізнався про порушене своє право 24.04.2025, оскільки про таке він не зазначав у скарзі, а лише вказував, що листом від 24.04.2025 йому було відмолено у задоволенні поданої до органів ДВС заяви про виключення його із списку боржників з Реєстру. При цьому заявник вказує, що не зазначав суду відмомості коли саме ним було отримано лист головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А. за №85182 від 24.04.2025. 
Також вказав, що, на його думку, обставини про те, коли він отримав вищевказаний лист не мають значення для справи, оскільки порушення його права є триваючим і не усунуто до тепер, у зв`язку із чим початок перебігу строку на оскарження бездіяльності державного виконавця у даному випадку автоматично відкладається.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їх представники не з`явилися.
Папук Д. Ф. про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що вбачається із зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки.
Стягувач та особа, бездіяльність якої оскаржуються, у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується звітами про доставку вихідної креспонденції Київського апеляційного суду. 
Зокрема представнику АТ КБ «ПриватБанк» було надано дозвіл брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. Проте у визначений судом час представник стягувача на зв`язок не вийшов.
Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від учасників справи (їх представників) не надходило. 
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи (їх представиників), оскільки дійшов висновку, що у даній справі неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду.
Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 15.10.2025 через неявку учасників справи (їх представників) в судове засідання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Так, вирішуючи питання про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду та повернення її скаржникові суд першої інстанції дійшов висновку про те, що скаргу на бездіяльність державного виконавця подано до суду 11 червня 2025 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Клопотань про поновлення пропущеного строку звернення до суду із вказаною скаргою заявником не подано та не обґрунтовано поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою.
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.
Так, ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно дост. 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК Українивизначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У частині п`ятійстатті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Верховний Суд в своїх постановах неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Судом встановлено, щопостановою головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Михайленко О. В. від 13.08.2018 було відкрито виконавче провадження №56915476 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/367/18, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 10.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 14 045,63 грн. 
11.03.2020 постановою головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Михайленко О. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №56915476 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відстуністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.
У квітні 2025 року (заява не містить дати її подання державному виконавцю) Папук Д. Ф. звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністретсва юстиції (м. Київ) із заявою про виключення відомостей про ньог, як боржника, з Єдиного реєстру боржників. 
24 квітня 2025 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А. надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025, зареєстровану за вх №13165/24.1-41 22.04.2025, де зазначено, що вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначено ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» або постанови, передбаченої ч. 4 ст. 40 цього Закону, чи в день встановлення виконання факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів. 
Підстав для виключення ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників державний виконавець не вбачала, відповідно державний виконавець відмовила ОСОБА_1 у виключенні відомостей про нього, як боржника, з Реєстру боржників.
11 червня 2025 року ОСОБА_1 направив до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку скаргу на бездіяльність державного виконавця, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А., що полягає у невиключенні відомостей з Єдиного реєстру боржників про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №56915476 та зобов`язати державного виконавця виключити з Реєстру боржників відомості про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №56915476.
У скарзі зазначив, що у квітні звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про виключення із Єдиного реєстру боржників відомостей про нього як про боржника у виконавчому провадженні №56915476. 24.04.2024 листом державний виконавець відмовила заявнику у виклбченні відомостей з Єдиного реєстру боржників щодо нього.
Отже, зі змісту поданої ОСОБА_1 скарги встановлено, що скаржник дізнався про порушення свого права 24.04.2025, про що особисто зазначив у скарзі.
Встановлено, що скаргу на бездіяльність державного виконавця скаржник направив до суду поштовим відправленням 11.06.2025, тобто з пропуском строку, передбаченого ст.449 ЦПК Українита ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», клопотання про поновлення цього строку не подав та не обґрунтував поважності причин пропуску строку звернення до суду з цією скаргою.
Будь - яких доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку подання скарги скаржником не надано. Також не надано доказів на спростування отримання ним листа державного виконавця не 24.04.2025, а у інший день.
Такі доводи апеляційної скарги є голослівними та не спростовані скаржником будь -якими допустими доказами. 
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що вищезазначену скаргу подано ОСОБА_1 з пропуском строку, визначеногост. 449 ЦПК Українита ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
При звернені до суду із даною скаргою ОСОБА_1 , не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця та не вказував на поважні причини пропуску такого строку.
За таких обставин, оскільки заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою, клопотання про його поновлення він не подавав та не зазначив обґрунтування підстав поважності пропуску строку звернення до суду, то суд вірно вважав за необхідне скаргу залишити без розгляду.
У апеляціній скарзі ОСОБА_1 помилково стверджує, що у даному випадку бездіяльність виконавця є триваючим порушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
Так, зі змітсу скарги вбачається, що боржник фактично оскаржує не бездіяльність державного виконавця щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №56915476, а фактично оскаржує рішення державного виконавця про відмову йому у виключенні відомостей про нього, як боржника у виконавчому провадженні, з реєстру боржників. Таке рішення було прийнято державним виконавцем 24.04.2025.
 Колегія суддів звертає увагу, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки, у даному випадку посадової особи державної виконавчої служби, пов`язана з невиконанням такою особою дій, які вона була зобов`язана вчинити в силу покладених на неї обов`язків та згідно з чинним законодавством України. Ухилення суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він зобов`язаний вчинити у певних випадках, є бездіяльністю, протиправність її може мати місце лише у тому випадку, якщо внаслідок неї порушуються права, інтереси чи свободи інших осіб. 
При цьому триваюче порушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.
Триваюче порушення передбачає перебування у стані безпереривного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.
Зокрема, триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку, усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє порушення, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.
Вирішуючи питання про дотримання заявником процесуального строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи. 
У тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
З урахуванням обставин даної конкретної справи, колегія суддів вважає, що перебіг строку на оскарження бездіяльності (рішення) державного виконавця у справі, яка переглядається апеляційним судом, автоматично не відкладається, оскільки  у даному випадку не може йтись про триваюче порушення, оскільки виконавець відмовив ОСОБА_1 у виключенні з Реєстру борників відомостей про нього,як боржника. Державним виконавцем було розглянуто заяву ОСОБА_1 та надано відповідь, а тому посилання заявника на бездіяльність державного виконавця не відповідає дійсності.
Отже, висновки суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду ґрунтуються на правильному тлумаченні положень Закону України «Про виконавче провадження», норм процесуального закону,  суд першої інстанції дійшов таких висновків  при повному з`ясуванні обставин, якими було обґрунтовано залишення скарги без розгляду та повернення її ОСОБА_1 , що призвело до постановлення судом ухвали, яка відповідає критеріям законності та обґрунтованості.
Крім того судом було роз`яснено, що особа, скарга якої залишена без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Відтак доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування законної ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність (рішення) державного виконавця, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому залишає її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд не вирішує, оскільки відповідно до положень статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу таких витрат. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді
 
                                                                                                                        Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                        А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                                        О. І.  Шкоріна