КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/8884/2025
справа №760/31744/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року                                                                                   м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, -
 
встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 2011 року займається адвокатською діяльністю.
Вказує, що 17 липня 2020 року, повертаючись додому, позивач став свідком затримання поліцією двох громадян ? ОСОБА_2 і ОСОБА_3 біля будинку на АДРЕСА_1 . Почувши крики жінки, позивач підійшов, представився адвокатом, уклав з ними усні договори про захист і повідомив про це поліцейських.
На місце подій прибули слідчі Святошинського УП, однак слідча ОСОБА_4 відмовилась визнавати його як захисника, заявивши, що посвідчення може бути підробленим. Коли позивач наполіг на своїх правах, поліцейські застосували до нього фізичну силу, штовхали, заважали знімати відео, видалили відзнятий матеріал, а згодом затримали, завдавши тілесних ушкоджень.
Зазначає, що його били, закували в кайданки, тримали понад годину в поліцейському авто, обшукали без складання протоколу, вилучили документи та телефон. Пізніше примусово доставили до управління поліції без оформлення затримання, де утримували п`ять годин, допитали під виглядом пояснень і лише після цього викликали швидку. Лікарі зафіксували тілесні ушкодження.
Окрім того, зі слів позивача, слідчі тиснули на затриманих ОСОБА_2   і ОСОБА_3 , змушуючи їх відмовитися від його послуг.
Таким чином, на переконання позивача, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 шляхом вчинення відносно позивача злочинів, у тому числі насильницьких, порушені низка положень Закону України "Про національну поліцію", їх дії були протизаконні та такими, що виходять за межі наданих Законом України "Про національну поліцію" та КПК України.
Окрім того, вказує, що відносно самого позивача було сфальсифіковано кримінальне провадження №12020100080003327 від 17 липня 2020 року за частиною 2 статті 345 КК України ? нібито за нанесення тілесних ушкоджень патрульному.
Позивач півтора роки продовжує відчувати та терпіти сильні душевні хвилювання, пов`язані із розслідуванням слідчими Святошинського УП ГУНП у м. Києві відносно нього кримінального провадження №12020100080003327 від 17 липня 2020 року за частиною 2 статті 345 КК України за фактом того, що позивач нібито діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, заподіяв тілесні ушкодження працівнику правоохоронних органів, який в цей час здійснював свої службові обов`язки.
Отже, внаслідок вчинених відносно позивача злочинів, він вимушений протягом тривалого часу витрачати власний час, кошти, зусилля на захист своїх прав і інтересів у двох кримінальних провадженнях: №12020100080003327 від 17 липня 2020 року за частиною 2 статті 345 КК України (відкрите відносно позивача) та №62020100000001442 від 19 липня 2020 року за частиною 2 статті 397, частиною 2 статті 398 КК України (відкрите за заявою позивача у зв`язку із необхідністю захисту його прав).
Позивач уважає, що дії поліцейських мають ознаки злочинів, передбачених статтями 397, 398 КК України, має місце порушення гарантії адвокатської діяльності.
Внаслідок вказаних протиправних дій працівників поліції позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі 5 300,00 гривень (сплата 4 000,00 гривень за відновлення видалених патрульною ОСОБА_7 із телефону позивача відеозаписів, ушкодження годинника вартість 1 000,00 гривень, ушкодженні футболки вартістю 300,00 гривень).
Унаслідок неправомірних дій працівників поліції, вчинених 17 липня 2020 року щодо позивача, останньому заподіяно значну моральну шкоду, що проявилася у формі фізичних страждань, душевних переживань, репутаційних втрат, психологічного тиску та порушення професійної діяльності. 
В обґрунтування моральної шкоди посилається на публічне приниження честі, гідності та ділової репутації, перешкоджання здійсненню професійної діяльності адвоката, завдання фізичного болю та страждань, психоемоційні наслідки для позивача, витрати часу, енергії та ресурсів.
Зазначає, що пережив сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи та тривоги та негативно вплинув на стан здоров`я позивача. Після подій 17 липня 2020 року у позивача різко та сильно погіршився сон, що досі проявляється в періодичному безсонні. Пережиті страждання призвели до того, що тривалий час позивач не міг належним чином здійснювати адвокатську діяльність, заробляти кошти на життя, оскільки всі думки позивача були зайняті тим, як захистити порушені права та законні інтереси.
Протягом місяця після злочинів, що були вчинені працівниками поліції 17 липня 2020 року, позивач відчув сильний біль в області ребер, головний біль та запаморочення.
З огляду на тяжкість завданих моральних страждань, тривалість негативних наслідків, публічний характер інциденту, професійний статус позивача як адвоката, втрати у сфері ділової репутації, загрозу кримінального переслідування, наслідки для фізичного та психічного здоров`я, позивач уважає розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації, обґрунтовано справедливим у сумі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень.
Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 500 000,00 гривень та на відшкодування матеріальної шкоди 5 300,00 гривень.
Стягнути судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Держави за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнувши з Держави на користь позивача 50 000,00 гривень, суд першої інстанції вказав, що не зважаючи на те, що розгляд кримінальної справи відносно працівників поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 триває, факт вчинення ними кримінальних правопорушень судовим рішенням не підтверджується, суд має достатні докази, що вказують на неправомірні дії працівників поліції по відношенню до позивача, у тому числі - під час виконання ним повноважень адвоката (захисника у кримінальному провадженні).
Суд першої інстанції вказав, що працівниками поліції були вчинені дії по відношенню до позивача ОСОБА_1 , які містять ознаки протиправності, зокрема: позивача не було допущено до участі у проведенні слідчих та процесуальних дій за участю його підзахисних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; вилучено (вибито з рук) мобільний телефон, яким він здійснював відеофіксацію слідчих (процесуальних) дій; застосовано до нього фізичну силу (повалено на землю з подальшим утриманням на ній); застосовано спеціальні засоби - кайданки; супроводжено до службового автомобіля патрульної поліції з подальшим утриманням там (позбавленням свободи); доставлено до районного відділу поліції з подальшим утриманням там протягом деякого часу (позбавленням свободи).
Суд зазначив, що у зв`язку із допущеними працівниками поліції відносно ОСОБА_1 неправомірними діями він зазнав душевних і фізичних страждань, які були спричинені як фізичним впливом на нього (заподіяння тілесних ушкоджень, позбавлення свободи пересування, застосування кайданок), так і моральним тиском у зв`язку з недопущенням до здійснення професійної адвокатської діяльності, створенням у сторонніх осіб, які могли спостерігати за подіями,  уявлення про нього як про злочинця, якого затримано працівниками поліції, організацією кримінального провадження щодо нього за безпідставною заявою працівника поліції про начебто заподіяння позивачем йому тілесних ушкоджень тощо.
Разом з цим, суд вказав, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 гривень є необґрунтовано завищений, такий, що не відповідає вимогам розумності і виваженості.
Суд вказав про врахування принципу розумності, пропорційності та справедливості, тяжкості протиправних дій, вчинених відносно позивача, та зробив висновок, що адекватною сатисфакцією є стягнення на користь ОСОБА_1 з Держави грошової компенсації в розмірі 50 000,00 грн.
Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції вказав, що така є недоведеною.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
Вказує, що погоджується із з описовою і мотивувальною частинами рішення суду першої інстанції, однак категорично не погоджується із резолютивною частиною судового рішення в частині розміру відшкодування.
Вказує, що рішення суду першої інстанції містить описки щодо особистих даних позивача (адреса та РНОКПП), що може ускладнити виконання судового рішення.
Судом першої інстанції правомірно встановлено:
- протиправність дій поліції щодо позивача як адвоката,
- факти незаконного затримання, фізичного насильства, перешкоджання професійній діяльності,
- організацію кримінального провадження, що тривало понад рік і було закрите через відсутність події та складу злочину,
- завдання моральної та фізичної шкоди, порушення честі, гідності та ділової репутації.
Суд визнав наявність душевних і фізичних страждань, завданих незаконними діями працівників поліції, однак без належного обґрунтування визначив розмір компенсації у 50 000,00 грн, що не відповідає ані тяжкості завданої шкоди, ані принципам справедливості.
При визначенні розміру відшкодування суд не врахував:
- вагу професійної ролі адвоката в суспільстві,
- гарантії адвокатської діяльності, передбачені міжнародними актами, зокрема Основними положеннями про роль адвокатів (ООН, 1990),
- глибину моральних страждань і шкоду діловій репутації, яка напряму впливає на дохід позивача та професійну реалізацію.
Звертає увагу, що понад 14 років здійснює адвокатську діяльність, є одним із засновників адвокатського об`єднання. Репутація є ключовою цінністю в професії позивача. Протиправні дії працівників поліції знецінили професійну гідність, сформували хибне уявлення про позивача як про правопорушника, що має довготривалі наслідки.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із Держави на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію за спричинену моральну шкоду внаслідок порушення працівниками поліції гарантій адвокатської діяльності ОСОБА_1 , завдання ОСОБА_1 сильних душевних страждань, тілесних ушкоджень, фізичного болю, позбавлення свободи, незаконну організацію проти ОСОБА_1 кримінального провадження, а також порушення честі, гідності ділової репутації ОСОБА_1 у розмірі 1 500 000,00 гривень та на відшкодування матеріальної шкоди 5 300,00 гривень.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невірну юридичну кваліфікацію, оскільки суд неправильно визначив правовідносини та проігнорував порядок відшкодування шкоди, передбачений КПК.
Звертає увагу на відсутність вироку у кримінальній справі. Вказує, що суд першої інстанції встановив протиправність дій поліції до завершення кримінального провадження, що триває у Святошинському районному суді міста Києва.
Судом першої інстанції не встановлено, які саме посадові особи завдали шкоди позивачу, відсутні докази неправомірних дій працівників поліції, що свідчить про неповне з`ясування обставин.
Вказує на порушення норм процесуального права, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог використовував матеріали кримінального провадження, хоча такі не оцінені судом у межах кримінального процесу.
Зазначає, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до завершення кримінального провадження, що порушує принципи змагальності й рівності сторін.
Посилається на неналежний склад учасників справи, оскільки до розгляду у справі не були залучені обвинувачені у кримінальному провадженні, хоча рішення у цій справі прямо впливає на їхні права.
Вказує на відсутність підстав для відповідальності держави, оскільки ГУНП не є суб`єктом правопорушення, а шкода, якщо й мала місце, має компенсуватись у межах кримінального провадження відповідно до положень КПК України.
Крім цього, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні вирішується тільки за правилами КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17, від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18, від 30 січня 2019 року №234/19443/16-ц.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
01 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Головного управління національної поліції у м. Києві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Вказує, що не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , уважає її необґрунтованою та безпідставною.
Позов стосується вимог адвоката Попова М.Г. про відшкодування моральної шкоди, завданої йому рішенням слідчого про недопуск до захисту у кримінальному провадженні. Головне управління національної поліції у м. Києві зазначає, що:
суд першої інстанції не дослідив обставини справи належним чином;
позов не містив належного обґрунтування складу правопорушення, доказів завданої шкоди, причинного зв`язку, строків тощо;
не подано рішень суду, які б підтверджували незаконність дій слідчого;
адвокат не має самостійного права на відшкодування шкоди без відповідного статусу в кримінальному провадженні;
відповідно до ЦК та КПК України, шкода має відшкодовуватись у визначеному законом порядку та за наявності встановленого правопорушення (наприклад, вироку суду);
державна відповідальність настає лише після відшкодування шкоди державою та за наявності підстав для регресу.
Уважає, що ця справа має важливе значення для формування та єдності судової практики і значний суспільний інтерес для громадян та держави, яка є відповідачем у цій справі.
Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.
05 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві.
У відзиві Департамент патрульної поліції в цілому погоджується із доводами апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди 50 000,00 гривень.
Просить апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.
5. Позиція учасників справи.
09 липня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення ОСОБА_1 .
В поясненнях вказує, що 12 березня 2025 року прийнята Конвенція Ради Європи про захист професії адвоката, яка прямо забороняє незаконні затримання, обшуки та переслідування адвокатів.
Дії працівників поліції щодо ОСОБА_1 17 липня 2020 року порушили ці гарантії та завдали значних моральних і матеріальних втрат.
Посилається на тривалий розгляд справи та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини.
В обґрунтування пояснень посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21, 
Просить апеляційну скаргу задовольнити.
28 липня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення ГУ НП у м. Києві на додаткові пояснення ОСОБА_1 .
В обґрунтування заперечень вказує, що позивач реалізував своє право на подання доповнень у межах процесуального строку ? 24 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд». Додаткові пояснення від 08 липня 2025 року подано поза межами строку апеляційного оскарження, тому відповідно до статті 126 ЦПК України мають бути залишені без розгляду.
Зазначає, що посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 є недоречними, оскільки відсутня подібність правовідносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що подібність означає тотожність суб`єктного складу, предмета та обставин справи.
10 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення ОСОБА_1 .
В обґрунтування пояснень зазначає, що законодавство України визначає лише мінімальний розмір компенсації моральної шкоди ? не менше однієї мінімальної зарплати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, але не встановлює верхньої межі. 
З посиланням на правові висновки Верховного Суду вказує, що Верховний Суд підтвердив право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і суду, та зазначив, що розмір компенсації визначається судом індивідуально з урахуванням характеру і тривалості страждань, наслідків для здоров`я, репутації та життєвих обставин, виходячи із засад розумності й справедливості. 
Правові висновки Верховного Суду підтверджують, що компенсація моральної шкоди є обов`язковою у випадках незаконного переслідування чи іншого порушення прав, а її розмір не обмежується мінімальними межами, а має відповідати фактичним обставинам.
17 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких останній наводить обрахунок моральної шкоди.
Зазначає, що розмежовує моральну шкоду, завдану як громадянину (побиття, незаконне застосування кайданок, катування, незаконне позбавлення волі та кримінальне переслідування), та як адвокату (грубі порушення гарантій адвокатської діяльності, недопуск до професії, втручання у спілкування з клієнтами, вилучення і знищення доказів, незаконне затримання і кримінальне переслідування у зв`язку з виконанням професійних обов`язків). Як громадянину завдано шкоди, яку оцінює у 500 тис. грн, як адвокату - 1 млн грн.
Суд першої інстанції стягнув лише 50 000,00 грн, що є неспівмірним із масштабом та характером порушень. Зазначає, що заявлена сума у 1,5 млн грн не є надмірною, враховуючи тривалість процесу, тяжкість завданої шкоди та суспільне значення захисту гарантій адвокатської діяльності.
Зазначає, що не має на меті збагачення, адже весь дохід скаржника походить із адвокатської діяльності, а ця справа є питанням принциповим - забезпечення відповідальності держави та її органів за незаконні дії.
Просить апеляційний суд врахувати наведені доводи, виправити помилки у резолютивній частині рішення щодо персональних даних та задовольнити апеляційну скаргу повністю, залишивши апеляційну скаргу ГУНП без задоволення.
18 вересня 2025 року надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , у яких останній просить врахувати практику Європейського суду із прав людини у подібних правовідносинах щодо насильства, ознак катування з боку працівників правоохоронних органів, неправомірним і безпідставним застосуванням правоохоронцями до людини спеціальних засобів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ГУНП у м.Києві  - відмовити.
Представники відповідачів ОСОБА_10 та Щур І.В. просили задовольнити апеляційну скаргу ГУНП у м.Києві та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника  Державної казначейської служби України, який не з`явився, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засіданні, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується даними свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4661/10, виданого на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20.10.2011 року №228  (том 1 а.с. 16).
Між позивачем - адвокатом Поповим М.Г. та громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 липня 2020 року у письмові формі укладено договори про надання правничої (правової) допомоги. Укладені договори містять відомості, що договори про надання правничої правової допомоги в порядку частини 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" укладені в усній формі 17 липня 2020 року о 14 годині 15 хвилин (том 1 а.с. 17-18).
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62020100000001442 від 19 липня 2020 року убачається, що за заявою ОСОБА_1 від 18 липня 2020 року до реєстру внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 398 КК України. Із даних витягу убачається, що до територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, 18 липня 2020 року надійшла заява адвоката Попова М.Г. щодо можливих неправомірних дій працівників Святошинського УП ГУНП у місті Києві та працівників УПП у місті Києві у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень у зв`язку із діяльністю, пов`язаною із наданням правової допомоги. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим (том 1 а.с. 20).
Згідно даних висновку експертного дослідження №041-912-2020 від 20 липня 2020 року убачається, що при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_1 , з урахуванням даних наданої медичної документації на його ім`я, у останнього виявлені такі тілесні ушкодження:
-           садна - в лівій лобно-скроневій ділянці, в правій вилицевій ділянці, на задній поверхні лівого плеча у верхній третині та нижній третині, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на задній поверхні шиї майже по центру та дещо справа, на бічній поверхні шиї зліва в нижній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині та переднє-зовнішній поверхні;
-           синці на переднє-внутрішнє поверхні правого плеча у верхній третині та середній третині, на задній поверхні правового передпліччя в нижній третині (том 1 а.с. 34-36).
22 липня 2020 року слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місці Києві, допитано потерпілого ОСОБА_1 (том 1 а.с.139-145).
Постановою слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Києві від 27 вересня 2021 року доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз провести судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні №62020100000001442 від 19 липня 2020 року.
На вирішення експертам поставлено такі питання:
-           Які тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їх характер, локалізація і механізм утворення?
-           До якого ступеню тяжкості відносяться тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_1 .?
-           Яку кількість травматичних дій було здійснено щодо ОСОБА_1 .?
-           Чи могли вказані тілесні ушкодження утворитися у ОСОБА_1 приблизно о 15:48 годині 17 липня 2020 року?
-           Чи відповідають судово-медичні дані механізму та способу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 при обставинах, на які вказують у свої показаннях потерпілий ОСОБА_1 , свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та при обставинах які зафіксовані на фото- та відеозаписах з місця вчинення кримінального правопорушення та Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві?
-           Чи могли вказані тілесні ушкодження утворитися при падінні ОСОБА_1 з висоти зросту?
-           Чи знаходяться вказані тілесні ушкодження в місцях, доступних для самопричинення? (том 1 а.с. 128-130).
З даних висновку експерта №042-1461-2021 (судово-медична експертиза), складеного 29.11.2021 вбачається, що під час первинного звернення 17 липня 2020 року по медичну допомогу у ОСОБА_1 з урахуванням даних його судово-медичного огляду (20 липня 2020 року), у останнього мали місце наступні тілесні ушкодження:
А) садна - в лівій лобно-скроневій ділянці, в правій вилицевій ділянці, на задній поверхні лівого плеча в верхній третині та нижній третині (2), на задній поверхні лівого ліктьового суглобу (5), на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на задній поверхні шиї майже по центру та дещо справа, на бічній поверхні шиї злів в нижній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині та передньо-зовнішній поверхні;
Б) синці - на передньо-внутрішній поверхні правого плеча в верхній третині та середній третині, назадній поверхні правого передпліччя в нижній третині.
Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що утворилися від щонайменше 27-кратної травмуючої дії тупого (тупих) предмету (том 1 а.с. 132-138).
Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Києві від 23 грудня 2021 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення за частиною 2 статті 398 КК України у кримінальному провадженні №62020100000001442 від 19 липня 2020 року на частину 2 статті 365 КК України як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним  законом правам, інтересам окремих громадян, і супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування (том 1 а.с. 125-127).
Згідно даних повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24 грудня 2021 року убачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397 КК України, частиною 2 статті 365 КК України (том 1 а.с. 57-79).
Згідно даних повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24 грудня 2021 року убачається, що ОСОБА_4 повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397 КК України (том 1 а.с. 80-93).
Згідно даних повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24 грудня 2021 року убачається, що  ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України (том 1 а.с. 93-106).
Згідно даних повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24 грудня 2021 року убачається, що ОСОБА_9 повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України (том 1 а.с. 107-120).
Згідно даних повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування №11-02-3082/22 від 16 лютого 2022 року убачається, що потерпілого ОСОБА_1 повідомлено про завершення досудового розслідування №62020100000001442. Повідомлено, що надано доступ до матеріалів досудового розслідування, для ознайомлення з ними (том 1 а.с. 121).
4 січня 2023 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №62020100000001442 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 397, частиною 2 статті 365 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397  КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України (том 3 а.с. 18-41).
Установлено також, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року клопотання захисника Захаревича Р.В. про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої ОСОБА_4   від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задоволено. ОСОБА_4 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2020 року за № 62020100000001442 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397 КК України - закрито у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.
Із матеріалів справи також убачається, що у кримінальному провадженні №62020100000001442 ОСОБА_1 подано цивільний позов до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції, у якому просить стягнути 1 500 000 гривень моральної шкоди та 5 300 гривень матеріальних збитків (том 2 а.с. 210-231).
Окрім того, згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено, що на підставі повідомлення працівника поліції ОСОБА_6 про те, що 17 липня 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно заподіяв тілесні ушкодження працівнику правоохоронних органів, який в цей час здійснював службові обов`язки, зареєстроване кримінальне провадження №12020100080003327 від 17 липня 2020 року (том 1 а.с. 26).
17 липня 2020 року старшим слідчим Святошинського управління поліції Головного управління НП у м. Києві керівнику Київської місцевої прокуратури №8, потерпілому ОСОБА_6 направлено повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020100080003327 за повідомленням про те, що 17 липня 2020 року, гр. ОСОБА_1 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно заподіяв тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, який в цей час здійснював свої службові обов`язки. Дане повідомлення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень, Святошинського УП ГУНП у м. Києві під №49532 від 17 липня 2020 року. Правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 2 статті 345 КК України (том 1 а.с. 190-191).
Постановою заступника начальника управління - начальник СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві призначено групу слідчих у кримінальному провадженні №1202010008003327 від 17 липня 2020 року (том 1 а.с. 192-193).
17 липня 2020 року старшим слідчим Святошинського УП ГУНП у м. Києві Стрижевський Д.І. отримав пояснення від громадянина ОСОБА_1 який повідомив обставини, що мали місце 17 липня 2020 року. Зокрема ОСОБА_1 зазначив, що не наносив нікому тілесних ушкоджень та уважає себе потерпілим від дій працівників патрульної поліції (том 1 а.с. 27- 29, 202-204).
В межах кримінального провадження №1202010008003327 стосовно ОСОБА_1 здійснювалась перевірка щодо притягнення його до кримінальної відповідальності (том 2 а.с. 167), а також перебування на обліку у лікаря психіатра (том 2 а.с. 169).
Постановою слідчого Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 07 липня 2021 року кримінальне провадження за №12020100080003327 від 17 липня 2020 року за ознаками частини 2 статті 345 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі статті 110, пункту 2 частини 1 статі 284 КПК України (том 2 а.с. 185-186).
Згідно даних рахунку-фактури №ЛКК-0053 від 05 серпня 2020 року убачається, що за послугу "відновлення інформації" підлягає сплаті 2 500,00 гривень. Факт оплати вказаного рахунку підтверджується даними квитанції №8 від 05 серпня 2020 року (том 1 а.с.22, 24).
Згідно даних рахунку-фактури №ЛКК-0053 від 05 серпня 2020 року убачається, що за послугу «дослідження інформації» підлягає сплаті 4000 грн. Згідно даних квитанції №51 від 19 серпня 2020 року сплачено 1500 грн (а.с. 23, 24).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
За змістом частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства, а також у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (частина 2 цієї статті).
Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає (частини 3 цієї статті). 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6 цієї статті).
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (частина 7 цієї статті).
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
За обставинами цієї справи до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України.
З матеріалів справи убачається, що за фактом подій 17 липня 2020 року порушено два кримінальні провадження, а саме №62020100000001442 - за заявою адвоката Попова М.Г. щодо можливих неправомірних дій працівників Святошинського УП ГУНП у місті Києві та працівників УПП у місті Києві у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень у зв`язку із діяльністю, пов`язаною із наданням правової допомоги, а також №12020100080003327 - на підставі повідомлення працівника поліції Лебедя Я.П. про те, що 17 липня 2020 року ОСОБА_1 , діючи умисно та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно заподіяв тілесні ушкодження працівнику правоохоронних органів, який в цей час здійснював службові обов`язки.
Судом установлено, що кримінальне провадження №62020100000001442, у межах якого 4 січня 2023 року складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 397, частиною 2 статті 365 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 397 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції перебувало на стадії судового розгляду в районному суді.
Із матеріалів справи також убачається, що у кримінальному провадженні №62020100000001442 ОСОБА_1 подано цивільний позов до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції, у якому просить стягнути 1 500 000 гривень моральної шкоди та 5 300,00 гривень матеріальних збитків. Моральну шкоду та матеріальні збитки обґрунтовано незаконними діями працівників поліції ОСОБА_6 , Стужук А.Ю., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
Згідно частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність  за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).
Кримінальне провадження ? досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини 1 статті 3 КПК України).
Згідно з частиною 1 статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 17 КПК України сформульовано презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд констатує про те, що поліцейські ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є учасниками кримінального провадження №62020100000001442, яке перебуває на розгляді у суді, оцінку діям вказаних осіб, у тому числі і тих, з якими позивач пов`язує завдання моральної шкоди, з точки зору відповідності вимогам закону має дати суд при розгляді кримінальної справи, у цьому випадку склад цивільного правопорушення залежить від кримінального правопорушення, відтак встановлення незаконності таких дій в межах цивільного судочинства до вирішення справи у кримінальному провадженні є неприпустимим, а отже вимоги про відшкодування моральної шкоди в цій частині є передчасними та такі мають бути вирішені за наслідками розгляду вказаного кримінального провадження.
Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із кримінальним провадженням №12020100080003327, апеляційний суд зазначає про таке.
Вказане кримінальне провадження порушено на підставі повідомлення працівника поліції ОСОБА_6 щодо заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів, який в цей час здійснював службові обов`язки.
За наслідками досудового розслідування Постановою слідчого Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 07 липня 2021 року вказане  кримінальне провадження за ознаками частини 2 статті 345 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі статті 110, пункту 2 частини 1 статі 284 КПК України.
В межах цього кримінального провадження підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-якому пред`явлено не було, отже є помилковими твердження ОСОБА_1 про те, що кримінальне провадження здійснювалось безпосередньо стосовно нього.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що позивач ОСОБА_1 є діючим адвокатом.
Згідно статті 12 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року від 09 червня 2017 року, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року від  15 лютого 2019 року (далі - Правила) всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобов`язаний дотримуватись у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших. Адвокат зобов`язаний виконувати законні рішення органів адвокатського самоврядування, прийняті в межах їх компетенції, що не виключає можливості їх оскарження у встановленому законом порядку. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності. При здійсненні професійної діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватись загальноприйнятих норм ділового етикету, в тому числі щодо зовнішнього вигляду.
Згідно статті 12-1 Правил адвокат повинен бути добропорядним, чесно та гідно виконувати свої професійні обов`язки.
Ураховуючи такий важливий принцип адвокатської етики як принцип добропорядної репутації адвоката, внесення до  Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів, який в цей час здійснював службові обов`язки, вчинення в межах цього кримінального провадження запитів в певні установи щодо ОСОБА_1 , у тому числі із вказівкою на таку підставу перевірки, як притягнення до кримінальної відповідальності (том 2 а.с. 167), тривалість цього кримінального провадження протягом року, є тими чинниками, що завдали вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, очевидно впливають на ступінь зниження репутації, вимагають часу та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану.
Наведене дає підстави для висновку про завдання позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок Держави.
При визначенні розміру відшкодування суд враховує наведені вище негативні наслідки внаслідок порушення кримінального провадження №12020100080003327 та його тривалість, та погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень, що є достатнім для відновлення попереднього стану.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо визначення розміру морального відшкодування 1500 000 грн відхиляються апеляційним судом із наведених вище підстав. 
Щодо відшкодування матеріальних збитків у розмірі 5 300,00 гривень (сплата 4 000,00 гривень за відновлення видалених патрульною ОСОБА_7 із телефону позивача відеозаписів, ушкодження годинника вартість 1 000,00 гривень, ушкодженні футболки вартістю 300,00 гривень), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині недоведеності цих позовних вимог, оскільки належні та допустимі докази на їх підтвердження не надані, натомість апеляційна скарга не містить доводів на спростування такого висновку суду.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що долучені позивачем рахунки-фактури №ЛКК-0053 від 05 серпня 2020 року про послугу "відновлення інформації" та «дослідження інформації», а також квитанції на суму 2500 грн та 1500 грн, не є належними та допустимими доказами на підтвердження розміру матеріальних збитків, оскільки самі по собі не містять інформації щодо фактів, якими позивач обґрунтовує вимоги в цій частині.
Щодо твердження ОСОБА_1 у письмових поясненнях про виправлення помилки у резолютивній частині рішення відносно його персональних даних, апеляційний суд зазначає, що таке має бути вирішено судом першої інстанції в порядку статті 269 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги ГУ Національної поліції у м.Києві про те, що визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні вирішується тільки за правилами КПК України, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №236/893/17 відхиляються апеляційним судом, оскільки касаційним судом ухвалено постанову за інших фактичних обставин.
Зокрема, Верховним Судом зазначено, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині 1 статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина 2 статті 303 КПК України). Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, які позивачка заявила за правилами цивільного судочинства.
Проаналізувавши наведені норми, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про скасування судових рішень попередніх інстанцій в частині позовних вимог про визнання дій органів досудового розслідування незаконними із закриттям провадження у справі в цій частині.
Натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, таких вимог позивачем не заявлено.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно визначивши розмір на відшкодування моральної шкоди, проте навів помилкове обґрунтування підстав такого відшкодування, що є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки Головне управління Національної поліції у місті Києві та ОСОБА_1 просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, проте апеляційний суд робить висновок про зміну рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо моральної шкоди із викладенням мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови, відтак апеляційні скарги задовольняються частково.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити частково.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог щодо моральної шкоди змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено 15 жовтня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

В.В. Соколова