ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року	Львів	Справа № 300/3529/24 пров. № А/857/23/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (головуючий суддя: Біньковська Н.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 06.05.2024 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправними дії щодо відмови у розрахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023 роки;
- зобов`язати здійснити розрахунок та виплату призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023 роки з 04.03.2024.
Обґрунтовує позов тим, що з 10.11.2020 по 03.03.2024 отримувала пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 04.03.2024 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, що є порушенням вимог статті 40 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить позов задовольнити. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що позиція ОСОБА_1 , яка підтримана судом першої інстанції, про те, що при зверненні із заявою до Головного управління після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, вона набула право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням, у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, є хибною та не обґрунтованою оскільки, за таким призначенням позивачка звернулась вперше, так як заява позивачки до пенсійного органу фактично стосувалась призначення їй того самого виду пенсії (пенсії за віком), який вже було призначено. Отже, така пенсія не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що з 10.11.2020 ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я. 
З 04.03.2024 позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 9, 33, 40). 
За результатами розгляду звернення, відповідач листом повідомив позивачку про те, що ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.11.2020 по 03.03.2024. Починаючи з 04.03.2024 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі 44 роки 1 місяць, заробітна плата для обчислення пенсії врахована за період з 01.07.2000 по 31.12.2023 (згідно з реєстром застрахованих осіб та відповідно до сплата внесків). Зазначено, що показник середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки застосовують під час переведення лише з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (і то, якщо її призначають вперше) і за наявності в особи 24 місяців страхового стажу, який вона набула після призначення (попереднього перерахунку) пенсії по інвалідності незалежно від перерв у роботі, тому у випадку ОСОБА_1 середня заробітна плата (дохід) в України, з якої сплачено страхові внески при переведенні на пенсію за віком, застосована відповідно до норм чинного законодавства. Вказано, що для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки (2021, 2022, 2023), при переведенні ОСОБА_1  з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з 04.03.2024 підстав немає (а. с. 18).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в спірному випадку відбулось переведення на інший вид пенсії за іншим законом, а призначення позивачці пенсії за віком з 04.03.2024 відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відбулось вперше.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
З 01 січня 1992  року постановою Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року №1931-XII  введено в дію  Закон №1788-XII  в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього  Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.
Відповідно до частини першої  статті 1 Закону № 1788-XII  громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення:  за вислугу років, за віком,  по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
З 01 січня 2004 року набрав чинності  Закон № 1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України  та  Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених  цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим  цим Законом.
Отже, з 01 січня 2004  року Закон №1058-IV  є  основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Статтею 8 Закону № 1058-IV  передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями частини першої  статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього  Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
Пенсія за віком;
пенсія по інвалідності;
пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-ІV  передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до  частини першої  статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною другою  статті 40 Закону № 1058-IV  визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за    три календарні роки,  що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі    Закону № 1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за  три календарні роки,    що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно пунктів 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислуу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених  Законом № 1788-XII. 
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення  Закону №1788-XII  застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Так, частиною третьою  статті 45 Закону № 1058-ІV  встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою  статті 45 Закону № 1058-IV  установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим  Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-ІV.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17, де зазначив, що за змістом частини третьої  статті 45 Закону № 1058-ІV  переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачці з 10.11.2020 по 03.03.2024 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до  Закону № 1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до  Закону № 1058-ІV звернувся вперше 04.03.2024.
Верховний Суд України вже аналізував подібні правовідносини і у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до  Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до  Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою  статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону № 1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до  Закону № 1058-ІV  він звернувся вперше 11 січня 2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до  Закону № 1058-IV  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, з огляду на те, що за цих обставин  має місце призначення іншого виду пенсії за іншим  законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного  Закону  відповідно до частини третьої  статті 45 Закону № 1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а та Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі № 317/4184/16-а, від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22, від 10 вересня 2025 року у справі № 580/4912/24.
Зазначений висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17 та Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до  Закону № 1058-IV  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2021 - 2023 роки.
Щодо покликання відповідача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не застосовано правовий висновок, викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки обставини цієї справи відрізняються від спірних правовідносин, що виникли у справі №  300/3529/24. Зокрема, правова позиція Судової палати, не підлягає застосуванню у цьому спорі, оскільки вона стосується випадків переходу між видами пенсії в межах одного  закону, тоді як у позивачки наявні правовідносини щодо первинного призначення пенсії за віком за  Законом № 1058-IV  після отримання пенсії за вислугу років за  Законом № 1788-ХІІ. Відтак, при призначенні такої пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021- 2023 роки, відповідно до  статті 40 Закону № 1058-IV.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2025 року у справі № 300/3529/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін