ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 р. 	Справа № 440/4486/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба) від 20.06.2025 року по справі № 440/4486/24
за позовом     ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1 ,    Військової частини НОМЕР_2                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач-2), в якому просить суд:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного окружного суду від 20.06.2025 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 02.08.2010 по 04.03.2020. 24.02.2022 позивач мобілізований до лав Збройних Сил України та до 08.07.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану; 08.07.2023 звільнений з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на день звільнення загальна вислуга становила 11 років 10 місяців 13 днів. Зазначив, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби.
Відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення заперечував та просив відмовити.
Позивачка по справі не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 у період з 02.08.2010 по 22.01.2020 проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджено записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 /а.с. 10/.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 39 капітана ОСОБА_1 з 24.02.2022 прийнято на військову службу на посаду командира четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 /а.с. 8/. У наказі визначено, що календарна вислуга років становить 10 років 01 місяць 07 днів, пільгової вислуги років немає.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2023 № 192 капітана  ОСОБА_1 , командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , з 08.07.2023 виключено зі списків особового складу військової частини за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю близьких родичів з інвалідністю І чи ІІ групи інвалідності /а.с. 9/.
Цим наказом визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" за шістнадцять місяців (з 24.02.2022 по 08.07.2023) /зворотній бік а.с. 9/.
Не погодившись із діями відповідачів позивач звернулася до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у 2023 році позивач звільнявся з військової служби повторно, а при попередньому звільненні у 2020 році з військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону № 2011-XII як військовослужбовець, що звільнявся зі служби за закінченням контракту, а тому дійшов висновку, що при повторному звільненні з військової служби у 2023 році відсутні підстави для нарахування та виплати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби. Також зауважує, що підставою для звільнення позивача з військової служби у липні 2023 року визначено, за його твердженням, наявність батька - особи з інвалідністю другої групи, а не необхідність постійного стороннього догляду за батьком - особою з інвалідністю другої групи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 за № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами підпункту "б" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону № 2232-ХІІІ (в редакції, чинній на момент первинного звільнення позивача з військової служби) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Водночас відповідно до підпункту "г" пункту; 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІІ (в редакції, чинній на момент повторного звільнення позивача з військової служби) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Згідно з положеннями статті 40 Закону № 2232-ХІІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
У свою чергу, права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20.12.1991 за № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011- XII).
Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами першою та другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.11.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII) передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Зокрема, відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання /абзац четвертий пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII/.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги /абзац шостий пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII/.
Своєю чергою, у силу абзацу сьомого цього пункту військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (надалі - Порядок № 460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.
Пунктами 3, 4 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (надалі - Порядок № 260), (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби 08.07.2023) визначено, що особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /пункт 7 розділу XXXII Порядку № 260/.
Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами) /пункт 8 розділу XXXII Порядку № 260/.
З наявних у матеріалах справи наказів слідує, що позивач з 02.08.2010 проходив кадрову військову службу у Збройних Силах України, та був звільнений з військової служби 04.03.2020 у зв`язку із закінченням строку контракту.
При звільненні з військової служби 04.03.2020 ОСОБА_1 одноразова грошова допомога відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ не нарахована та не виплачена, про що свідчить зміст наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2020 № 44 /а.с. 7/.
24.02.2022 позивач призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" /а.с. 8/.
На дату призову на військову службу за мобілізацією календарна вислуга років ОСОБА_1 складала 10 років 01 місяць 07 днів, про що зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 39 /а.с. 8/.
08.07.2023 позивач звільнений з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" /а.с. 9/.
При звільненні з військової служби позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" за шістнадцять місяців (з 24.02.2022 по 08.07.2023).
Колегія суддів зазначає, що умовою для врахування попереднього періоду проходження військової служби Закон № 2011-ХІІ та Порядок № 260 визначають не набуття військовослужбовцем права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що для відповідні на спірне питання необхідно визначити, чи набув позивач право на отримання одноразової грошової допомоги під час звільнення з військової служби у березні 2020 року.
Разом з цим згідно з положеннями частини другої статті 15 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент повторного звільнення позивача з військової служби – 04.03.2020) у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2020 № 44 /а.с. 7/ вбачається, що позивач звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Також, вислуга років капітана ОСОБА_1 у наказі командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2020 № 44 не обчислена.
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 позивач проходив військову службу з 02.08.2010 по 22.01.2020 (з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2020 № 44 - по 04.03.2020) /а.с. 10/.
При цьому у матеріалах справи наявна копія довідки Військової частини НОМЕР_5 від 23.03.2016 вих. № 233, якою підтверджено, що позивач у період з 16.12.2015 по 15.03.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції /а.с. 12/.
Виходячи з приписів пункту 8 розділу XXXII Порядку № 260, пункту 3 Порядку № 460 для визначення права на виплату одноразової грошової допомоги враховується календарна вислуга років, тоді як участь особи в антитерористичній операції відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 зараховується до вислуги років у пільговому обчисленні (один місяць служби за три місяці).
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що на дату звільнення (04.03.2020) з військової служби позивач ОСОБА_1 не мав 10 років календарної вислуги, а тому не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.
З аналізу статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Винятком з цього правила є виплата повторно звільненій з військової служби особі одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби у разі, якщо така особа не набула права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Звільнення позивача з військової служби 08.07.2023 мало місце через сімейні обставини (наявність батька - особи з інвалідністю другої групи).
Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413.
У редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби 08.07.2023, зазначений Перелік відносив до підстав звільнення такі сімейні обставини та інші поважні причини, як: хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для звільнення позивача з військової служби 08.07.2023 визначено: наявність батька - особи з інвалідністю другої групи.
Стаття 26 Закону № 2232-ХІІ визначає можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом № 2232-ХІІ.
При цьому, положення абзацу 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 по справі № 140/1143/23.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби з підстав, які передбачені Законом № 2232-ХІІ, а не з підстав, передбачених Постановою № 413, то на нього не розповсюджуються положення пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 240/12225/23.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року по справі № 440/4486/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко