ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/5336/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Фізичної особи-підприємця Олексенка Владислава Олеговича: Караюз П.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідер-Сервіс”: Малюк Є.Є.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Топ Сіті”: не з`явився
від Приватного підприємства “Укртрансхолод”: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Одесі 
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Олексенка Владислава Олеговича
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 (суддя М.Б. Сулімовська, м. Одеса, повне рішення складено і підписано 09.06.2025) 
у справі №916/5336/24
за позовом: Фізичної особи-підприємця Олексенка Владислава Олеговича
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідер-Сервіс” 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Топ Сіті” та Приватного підприємства “Укртрансхолод” 
про стягнення 363 024,34 грн

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 р. Фізична особа-підприємець Олексенко Владислав Олегович звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідер-Сервіс” про стягнення 363 024,34 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Суд дійшов висновку, що надані позивачем примірники наведених договорів-заявок містять підпис та печатку лише відповідача, при цьому підпис ФОП Олексенка В.О. та його печатка на заявках відсутня, отже останні не можуть вважатися укладеними через відсутність на них підпису позивача. Відповідно, вказані договори-заявки не можуть породжувати для відповідача будь-яких зобов`язань. Крім того, самі по собі посилання позивача на те, що здійснивши відповідне перевезення він має право на оплату послуг є недостатніми для покладення на відповідача обов`язку оплатити послуги за вказаною позивачем ціною, оскільки ціна послуг в даному випадку не може вважатися узгодженою, а позивач не надав суду доказів того, що вартість послуг, яку він вимагає стягнути, є обґрунтованою.
Крім того, суд зазначив про недоведеність позивачем факту надання ним послуг з перевезення вантажу у міжнародному сполученні на підставі міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), оскільки з наявних в матеріалах справи CMR вбачається, перевезення здійснено не ФОП Олексенком В.О., а третьою особою - ПП "Укртрансхолод". Отже, зміст наявних у матеріалах справи міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) не підтверджує факт надання відповідачу послуг з перевезення вантажу у міжнародному сполученні саме позивачем.
Не погодившись з рішенням суду, Фізична особа-підприємець Олексенко Владислав Олегович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у справі №916/5336/24 та ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що додані останнім до позовної заяви додатки свідчать, що позивачем подавались копії заявок до Договору про надання транспортно-експедиційних послуг.  Вказані заявки містять печатку ТОВ «Лідер Сервіс» та підпис директора – Везденецької О.С., а також підпис ФОП Олексенка В.О. та його печатку. Вартість послуг узгоджена ТОВ «Лідер Сервіс», шляхом підписання заявок та направлення їх позивачу, а тому мала бути оплачена за наслідками виконання умов договору (здійснення перевезення).
Вказує, що в CMR міститься відмітка про те, що перевізником є ПП "Укртрансхолод". Вказане обумовлено тим, що відповідно до договору найму транспортного засобу з екіпажом від 12.01.2023 №12/01/23 ПП «Укртрансхолод» передає ФОП Олексенко В.О. в тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажом – сідлові тягачі-В вантажні: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , - та спеціалізовані напівпричепи-контейнеровози: СА4895ХF, СА4889ХF, СА3842ХF. Чинне законодавство не встановлює обов`язку сторін договору найму транспортних засобів зазначати у договорі конкретну ціль їх використання.
У відзиві відповідач зазначає про відсутність у позивача оригіналів вищевказаних заявок від 15.06.2023 та судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані заявки не можуть породжувати для відповідача будь-яких зобов`язань.  Крім того, у Міжнародних товарно-транспортних накладних (СMR) також неможливо встановити, що послуги з перевезення за вказаними СMR були надані саме відповідачу.
Ухвалою суду від 25.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Олексенка Владислава Олеговича на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 та призначено розгляд справи на 16.09.2025 об 11:15.
Разом із тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Принцевська Н.М. перебуває у відпустці з 09.09.2025 по 10.10.2025 згідно наказу в.о. голови суду від 02.09.2025              №245-в.
У зв`язку з цим, розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 12.09.2025 №328 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/5336/24.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 для розгляду справи №916/5336/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Діброви Г.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 прийнято справу №916/5336/24 до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Діброви Г.І.
В судовому засіданні 16.09.2025 брали участь представник позивача і відповідача, треті особи участі не брали, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додано до позову копію договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер-Сервіс" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Олексенком Владиславом Олеговичем (перевізник).
За умовами п.1.1 договору, перевізник за дорученням замовника надає йому послуги з організації автомобільного (або змішаного) перевезення вантажів та комплекс послуг, пов`язаних з проведенням взаєморозрахунків, контролем за проходженням вантажів та інше, за рахунок замовника.
При організації перевезення перевізник має право залучати до виконання транспортних послуг третю сторону (п.1.2 договору).
Згідно розділу 2.2 договору, перевізник зобов`язаний забезпечити своєчасну подачу придатного для здійснення певного заявкою на перевезення вантажу автомобіля під завантаження, в певне місце навантаження. 
В розділі 3 договору сторони дійшли згоди щодо взаєморозрахунків.
Так, згідно п.3.1, замовник зобов`язується проводити оплату послуг перевізника на підставі виставлених рахунків перевізника, в супроводі товаротранспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу в повному обсязі і без претензій. Виставлений перевізником рахунок підлягає оплаті після підписання Акту виконаних робіт, який є підтвердженням виконання робіт/послуг.
Оплата послуг перевізника проводиться в національній грошовій одиниці України - гривні, на протязі 5 робочих днів, після дати реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та після отримання замовником підписаного обома сторонами акту виконаних робіт (п.3.2 договору).
Платіж вважається здійсненим в момент списання грошових коштів з рахунку замовника і отриманим в момент зарахування грошових коштів на рахунок перевізника (п.3.3 договору).
Відповідно до п.4.1, в разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його не виконання або неналежне виконання, а саме виконання за порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За умовами п.7.1, договір набуває чинності з моменту його підписання і є дійсним протягом року з моменту його підписання з обох сторін, проте в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Термін дії цього договору автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 30 днів до закінчення терміну його дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про його розірвання.
Згідно п.7.2, сторони договору діють відповідно до таких нормативних актів: цим договором з доповненнями і додатками; чинним законодавством України; Угодою про митне оформлення міжнародних перевезень, які здійснюються автомобільним транспортом; Женевською конвенцією про Договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ) від 19.05.1956 і Протоколом до неї від 05.07.1978; Митної конвенції про перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП від 14.11.1975.
Як стверджує позивач, договір підписано представниками сторін та скріплено печатками та проскановано позивачем.
Також як стверджує позивач 15.06.2023 між ФОП Олексенко В.О. та ТОВ "Лідер-Сервіс" підписано заявки до договору на перевезення вантажу:
- за маршрутом: Польща/Гданськ - Київ, транспортним засобом НОМЕР_1 , CA4895XF. Дата та час подання транспортного засобу для завантаження - 20.06.2023. Вартість перевезення - 2700,00 доларів США по курсу НБУ. Термін оплати - 5 днів по отриманню оригіналів CMR;
- за маршрутом: Польща/Гданськ - Київ, транспортним засобом НОМЕР_2 , CA4889XF. Дата та час подання транспортного засобу для завантаження - 20.06.2023. Вартість перевезення - 2700,00 доларів США по курсу НБУ. Термін оплати - 5 днів по отриманню оригіналів CMR;
- за маршрутом: Польща/Гданськ - Київ, транспортним засобом НОМЕР_3 , CA3842XF. Дата та час подання транспортного засобу для завантаження - 20.06.2023. Вартість перевезення - 2700,00 доларів США по курсу НБУ. Термін оплати - 5 днів по отриманню оригіналів CMR.
Наявними в матеріалах справи міжнародними товарно-транспортними накладними CMR від 19.06.2023 №ZU- 3.1, №ZU-3.2, №ZU-3.4 вказується про перевезення вантажу транспортними засобами: НОМЕР_1 , CA4895XF; НОМЕР_2 , CA4889XF; НОМЕР_3 , CA3842XF, із місцем навантаження - Гданськ (Польща) та місцем розвантаження - Київська обл., м. Вишневе. Печаткою та підписом уповноваженої особи підтверджується отримання вантажу вантажоодержувачем - ТОВ "Топ Сіті". Перевезення здійснено ПП "Укртрансхолод".
04.07.2023  ФОП Олексенко В.О. виставив ТОВ "Лідер-Сервіс" рахунки на оплату:  №17 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_3 , CA3842XF на суму 98735,22 грн.;  №18 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_1 , CA4895XF на суму 98735,22 грн.;  №19 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_2 , CA4889XF на суму 98735,22 грн.; №20 на оплату послуг простою транспортних засобів: НОМЕР_1 , CA4895XF; НОМЕР_2 , CA4889XF; НОМЕР_3 , CA3842XF на суму  38397,03 грн.
Також позивач зазначає, що ним складено та направлено ТОВ "Лідер-Сервіс" акти надання послуг від 04.07.2023: №17 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_3 , CA3842XF на суму 98735,22 грн.; №18 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_1 , CA4895XF на суму 98735,22 грн.; №19 на оплату послуг перевезення вантажу транспортними засобами НОМЕР_2 , CA4889XF на суму 98735,22 грн.; №20 на оплату послуг простою транспортних засобів: НОМЕР_1 , CA4895XF; НОМЕР_2 , CA4889XF; НОМЕР_3 , CA3842XF на суму  38397,03 грн..
02.05.2024 ФОП Олексенко В.О. направив ТОВ "Лідер-Сервіс" претензію з вимогою погасити існуючу заборгованість на суму 334602,69 грн. До претензії було додано копію Договору від 15.06.2023 №15/06-ЛС; заявки від 15.06.2023; накладні CMR від 19.06.2023 №ZU-3.1., №ZU-3.2., №ZU-3.4.; рахунки на оплату 04.07.2023 №№17, 18, 19, 20; акти надання послуг від 04.07.2023 №№17, 18, 19, 20, яка, за твердження позивача, залишись без відповіді.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 363 024,34 грн.
Отже, предметом апеляційного перегляду даної справи є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 363 024,34 грн, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як зазначалося вище, матеріли справи містять копію договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 між ТОВ "Лідер-Сервіс" та  ФОП Олексенко В.О. Вказаний договір фактично є договором перевезення.
Статтею 909 Цивільного кодексу України   визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Згідно з частинами 1, 2   статті 307 Господарського кодексу України,    за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно зі   ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст.525,    526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Як зазначалося вище, підставою для звернення з позовом у даній справі визначено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором перевезення, у зв`язку з чим, беручи до уваги предмет доказування у цьому спорі, господарському суду під час розгляду справи необхідно встановити обставину надання позивачем послуг з перевезення відповідачу, та наявності заборгованості з оплати такої послуги, а також її розмір (у разі наявності). При цьому відповідна обставина має бути встановлена, виходячи з наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які відображають реальні господарські операції за вказаним правочином та зміст таких операцій. 
Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до позовної заяви наступні документи: копія договору від 15.06.2023 №15/06-ЛС; копії заявок від 15.06.2023.  копія договору від 12.01.2023 №12/01/23; копії заявок на транспорт №15/06; копії CMR від 19.06.2023 №ZU-3.1., №ZU-3.2., №ZU-3.4; копії рахунків на оплату від 04.07.2023 №№17, 18, 19, 20; копія акту звірки; копії актів надання послуг від 04.07.2023 №№17, 18, 19, 20; копія претензії від 02.05.2024.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судове рішення не може ґрунтуватися на   припущеннях   та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судова колегія наголошує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а тому суду у розгляді даної справи, окрім обставин оформлення первинних документів, необхідно дослідити факт наявності або відсутності реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).
У разі дефектів первинних документів, як то відсутність підписів сторін, сторони не позбавлені можливості доводити обставини надання послуг іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення таких робіт.
При цьому, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.
Щодо долучених до позовної заяви копій рахунків на оплату від 04.07.2023 №№17, 18, 19, 20, судова колегія зауважує, що за своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має тільки інформаційний характер. Форма рахунка (рахунку-фактури) не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено.
Стосовно долученого до позову акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023 – 25.10.2024, судова колегія зазначає, що він складений одноособово. З боку відповідача даний акт не підписаний. Акт звірки   не є   первинним документом, проте може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб, а тому також не є належним доказом надання послуг з перевезення.
Так, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товару/роботи/послуги і подальшою господарською діяльністю.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції,    за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.    Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Колегія суддів виходить з того, що законодавство не містить вичерпного переліку первинних документів, які використовуються в бухгалтерському обліку для фіксації господарської операції.
Основними видами первинних документів,    які можуть бути складені на підтвердження господарської операції поставки товару, за практикою, що склалася на ринку купівлі-продажу/поставки товарів (робіт, послуг), є видаткова накладна,   товарно-транспортна накладна,   акт приймання-передачі товару тощо.
Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що, з огляду на вищенаведені приписи законодавства, господарська операція пов`язана не з самим фактом підписання договору, а з фактом руху активів суб`єкта господарювання та руху його капіталу, натомість сам по собі договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки останній свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, у той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (виконання робіт, передачі товару тощо).
Так, згідно п.3.1 договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 замовник зобов`язується проводити оплату послуг перевізника на підставі виставлених рахунків перевізника, в супроводі товаротранспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу в повному обсязі і без претензій. Виставлений перевізником рахунок підлягає оплаті після підписання Акту виконаних робіт, який є підтвердженням виконання робіт/послуг.
Згідно п.3.2 договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 оплата послуг перевізника проводиться в національній грошовій одиниці України - гривні, на протязі 5 робочих днів, після дати реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та після отримання замовником підписаного обома сторонами акту виконаних робіт.
Так, долучені до позовної заяви позивачем копії надання послуг №№17-19 від 04.07.2023 не містять підписів та відтисків печаток замовника – ТОВ Лідер-сервіс».
Відсутність підписів та відтисків печаток підприємства на первинних документах, а саме актів здачі прийняття робіт (надання послуг) є істотним недоліком, який у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для невизнання господарської операції, оскільки такий недолік перешкоджає можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.
Щодо наданих позивачем до позову на підтвердження обставин перевезення вантажу відповідача копій міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 19.06.2023 №ZU- 3.1, №ZU-3.2, №ZU-3.4, судова колегія вказує таке.
Відповідно до частин 11, 12    статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність",   перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.
Відповідно до     статті 6 Закону України "Про транзит вантажів",     транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (Air Waybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (CIM), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest),     книжкою МДП     (Carnet TIR),     книжкою ATA     (Carnet ATA). При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до митних органів подається     вантажна митна декларація     (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (CIM), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС),     книжка МДП     (Carnet TIR),     книжка ATA     (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.
Стаття 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
Статтею 9 вказаної Конвенції встановлено, що   вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. 
Відповідно до ч. 3   ст. 909 ЦК України,укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Отже, первинним транспортним документом про факт надання послуги з перевезення вантажу є міжнародна автомобільна накладна CMR.
Водночас, судова колегія наголошує, що зі змісту наданих позивачем копій міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 19.06.2023 №ZU- 3.1, №ZU-3.2, №ZU-3.4 вбачається, що перевізником за міжнародними товарно-транспортними накладними є не позивач, а третя особа - Приватне підприємство “Укртрансхолод”.
Вантажоодержувачем за товарно-транспортними накладними CMR є не відповідач, а третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю “Топ Сіті”.
Жодних доказів, які би дозволили встановити, що послуги з перевезення за вказаними СMR були надані позивачем та саме відповідачу – матеріали справи не містять, позивачем не надано.
Так само матеріали справи не містять доказів отримання послуг за СМР саме відповідачем.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що в CMR міститься відмітка про те, що перевізником є ПП "Укртрансхолод". Вказане обумовлено тим, що відповідно до договору найму транспортного засобу з екіпажем від 12.01.2023 №12/01/23 ПП «Укртрансхолод» передає ФОП Олексенко В.О. в тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажом – сідлові тягачі-В вантажні: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , - та спеціалізовані напівпричепи-контейнеровози: СА4895ХF, СА4889ХF, СА3842ХF. Чинне законодавство не встановлює обов`язку сторін договору найму транспортних засобів зазначати у договорі конкретну ціль їх використання.
Судова колегія відхиляє такі доводи скаржника, з огляду на таке.
За умовами п.1.2 укладеного між позивачем та відповідачем договору надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023, при організації перевезення перевізник має право залучати до виконання транспортних послуг третю особу.
В матеріалах справи міститься копія договору найму транспортного засобу з екіпажем (водієм) №12/01/23 від 12.01.2023, укладеного між ПП "Укртрансхолод" (наймодавець) та ФОП Олексенком В.О. (наймач), за умовами якого наймодавець зобов`язався передати наймачу в тимчасове володіння та користування транспортні засоби, визначені у договорі (автомобілі), а наймач - прийняти в тимчасове володіння та користування автомобілі з використанням діючої ліцензії наймодавця на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями, та правом передачі транспортних засобів в суборенду, і зобов`язався сплачувати наймодавцю плату.
В найм передаються сідлові тягачі-В вантажні, номерні знаки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та спеціалізовані напівпричепи-контейнеровози номер: CA4895XF, CA4889XF, CA3842XF.
Згідно п.2.1 договору, автомобілі використовуватимуться наймачем з метою здійснення господарської діяльності.
В розділі 6 договору сторони дійшли згоди щодо прав та обов`язків сторін. А саме, наймодавець зобов`язується надати в найм автомобілі та напівпричепи у технічно справному стані; протягом усього строку дії цього договору підтримувати автомобілі та напівпричепи у належному стані, включаючи проведення поточного та капітального ремонту і надання необхідного приладдя. Наймач, в свою чергу, зобов`язується своєчасно сплачувати платежі; нести витрати, що виникають у зв`язку з комерційною експлуатацією автомобілів та напівпричепів, у тому числі витрати на оплату пального; забезпечувати охорону автомобілів та напівпричепів в період найму.
За умовами п.6.3 договору, наймач має право без згоди наймодавця в межах здійснення комерційної експлуатації автомобілів та напівпричепів від свого імені укладати з третіми особами договори перевезення та інші договори, якщо вони не суперечать цілям використання транспорту, зазначеним у підпункті 2 цього договору; надавати автомобілі та напівпричепи у піднайм за письмовим дозволом наймодавця.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між ФОП Олексенко В.О. та ПП "Укртрансхолод" договір найму транспортних засобів не містить жодних положень відносно того, що підприємство залучається до виконання договорів перевезення, укладених підприємцем з третіми особами, та приймає на себе зобов`язання з перевезення вантажу.
Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу.
Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.
Як було зазначено вище, з наявних в матеріалах справи CMR вбачається, що вантаж було перевезено транспортними засобами номер НОМЕР_1 , CA4895XF; НОМЕР_2 , CA4889XF; НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , проте перевезення здійснено не позивачем - ФОП Олексенком В.О., а третьою особою - ПП "Укртрансхолод". 
Матеріли справи не містять доказів, що станом на дату перевезення вантажу (19.06.2023) вказані транспортні засоби були передані ФОП Олексенку В.О. за договором найму, та не могли використовуватись їх власником - ПП "Укртрансхолод".
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач уповноважив ПП "Укртрансхолод" здійснювати перевезення вантажу для відповідача та, як наслідок, залучив вказане підприємство до виконання зобов`язань, взятих на себе. 
Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст наявних у матеріалах справи первинних документів - міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR)  від 19.06.2023 №ZU- 3.1, №ZU-3.2, №ZU-3 не підтверджує факт надання саме позивачем послуг з перевезення вантажу у міжнародному сполученні на виконання договору відповідачу.
Крім того, у разі невизнання стороною факту надання відповідних послуг, сторони не позбавлені можливості доводити цей факт доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення такої поставки, зокрема, доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств.
Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, від 04.11.2019 у справі №905/49/15   та від 04.07.2018 у справі №908/733/16.
Як зазначалося вище, згідно п.3.2 договору на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 оплата послуг перевізника проводиться в національній грошовій одиниці України - гривні, на протязі 5 робочих днів, після дати реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та після отримання замовником підписаного обома сторонами акту виконаних робіт (п.3.2 договору).
Згідно зі статтею 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
В силу підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
За умовами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку – дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої – дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів – дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг – дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України).
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Такий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.
Водночас позивачем не долучено до матеріалів справи податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарськими операціями зі здійснення перевезення товару відповідача.
Проаналізувавши обставини даної справи, надавши оцінку кожному доказу, який міститься в матеріалах справи, визначивши певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено обставину надання останнім послуг перевезення за укладеним між сторонами договором на надання транспортно-експедиційних послуг №15/06-ЛС від 15.06.2023 відповідачу.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у справі №916/5336/24.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у справі №916/5336/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Олексенка Владислава Олеговича на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у справі №916/5336/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 у справі №916/5336/24 - залишити без змін.
Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.09.2025.

                    Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош

                    судді                                                                                Я.Ф. Савицький

                                                                                                    Г.І. Діброва