ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа №160/16615/23
адміністративне провадження № К/990/36274/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Жука А.В.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу            № 160/16615/23
за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович,
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року (головуючий суддя - Калугіна Н.Є.),
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Іванова С.М., суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діяв адвокат Шашликов Д.Г., звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі -відповідач), у якому просила:
1.1. визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Логвиненко Тетяни Миколаївни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження, від 09.06.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн та від 09.06.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 306,00 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в порушення прямих вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), державний виконавець не повернув виконавчий документ стягувачу, а виніс протиправну постанову про відкриття виконавчого провадження, а в подальшому після отримання достовірних даних про істотну помилку у виконавчому документі, не скасував постанову про відкриття виконавчого провадження, що є окремою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивачка наполягала на тому, що належними доказами обґрунтувала та підтвердила добровільне виконання рішення суду. Позивачка доводила, що у батька дитини не було підстав для звернення до виконавчої служби щодо примусового виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2021 у справі № 182/3643/19. 
2.1. Наголошуючи на тому, що державний виконавець не вчиняв жодних дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, позивачка вважала оскаржувані постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження передчасними та необґрунтованими.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі № 182/3643/19 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні задоволено частково.
4. Вирішено усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з малолітньою         донькою - ОСОБА_3 ; визначити ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою - ОСОБА_3 ; через зустрічі: два будні дні на тиждень з 15-00 години до 18-00 години та один вихідний день з 15-00 години до 18-00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_1 , в її присутності.
5. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2021 у справі                        № 182/3643/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 змінено в частині визначення порядку спілкування та участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3 , а саме: встановлення побачень ОСОБА_2 з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , два будні дні на тиждень з 15-00 години до 18-00 години та один вихідний день з 15-00 години до 18-00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_1 , в її присутності, та встановити наступний порядок спілкування та участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3 , а саме: встановити побачення ОСОБА_2 з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , два будні дні на тиждень з 15-00 години до 18-00 години та один вихідний день на тиждень з 10-00 години до 18-00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_1 , без присутності матері дитини ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.
6. 16.03.2023 видано виконавчий лист у справі у справі № 182/3643/19, який супровідним листом від 09.06.2023 № 62153 направлено ОСОБА_1 .
7. 09.06.2023 старшим державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Логвиненко Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
8. Цього ж дня (09.06.2023) цим же старшим державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 306,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
9. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 відмовлено у відкритті провадження, виходячи з того, що виконавче провадження порушено у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду, постановленого в порядку цивільного судочинства, а положеннями статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачена можливість оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.
9.1. Тож, враховуючи, що в даному випадку позивака, яка є боржником у виконавчому провадженні, оскаржує дії державного виконавця щодо постанови про відкриття виконавчого провадження при виконанні судового рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та ставить питання про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, обґрунтовуючи свої позовні вимоги добровільним виконанням постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2021 по справі № 182/3643/19, відсутністю намірів перешкоджати спілкуванню дитини з батьком, а, відповідно, відсутністю підстав для примусового виконання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в цьому випадку рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця повинні оскаржуватися до суду, який видав виконавчий документ та розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції.
10. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 про відмову у відкритті провадження, справу № 160/16615/23 направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
10.1. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції, виходячи з аналізу частин першої та другої статті 74 Закону № 1404-VIII зазначив, що цими нормами прямо та однозначно передбачено, що в порядку адміністративного судочинства розглядаються справи з приводу рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, зокрема, щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Тож, оскільки державним виконавцем одночасно винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, останні дві постанови можуть бути оскаржені виключно до адміністративного суду, а тому, виснував про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
11. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Логвиненко Т.М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження. У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Логвиненко Т.М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 306,00 грн - відмовлено.
11.1. Закриваючи провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця ВП            № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки, які стосуються оскарження постанови державного виконавця від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в порядку статті 447 ЦПК України.
11.2. При цьому, суд першої інстанції урахував, що ОСОБА_1 оскаржені до суду цивільної юрисдикції (в межах справи № 182/3643/19) дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
11.3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування постанов старшого державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом не встановлено порушень з боку державного виконавця щодо прийняття оскаржуваних постанов, а доводи позивача щодо відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження не можуть бути підставою для висновку про протиправність наведених постанов.
12. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі             № 160/16615/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Логвиненко Т.М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023. У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов цього ж старшого державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 306,00 грн - відмовлено.
12.1. Виходячи зі змісту спірних правовідносин та положень приписів статті 74 Закону № 1404-VIII, суд апеляційної інстанції в цілому погодився із висновками суду першої інстанції про те, що спір в частині оскарження постанови про відкриття провадження підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.
12.2. Водночас суд апеляційної інстанції не погодився із посиланням суду першої інстанції на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2024 у цій справі, якою скасовано повністю ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 про відмову у відкритті провадження та направлення справи для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, як на підставу необхідності розгляду наведених позовних вимог саме в порядку адміністративного судочинства. У зв`язку з цим апеляційний суд наголосив на тому, що в указаній постанові судом апеляційної інстанції було визначено, що оскільки державним виконавцем одночасно винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та останні дві постанови можуть бути оскаржені виключно до адміністративного суду, натомість висновків про необхідність розгляду в порядку адміністративного судочинства оскаржуваної постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження наведена постанова апеляційного суду не містить.
12.3. Апеляційний суд також в цілому погодився з висновками суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних постанов державного виконавця від 09.06.2023 ВП № НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, ураховуючи висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, від 28.01.2021 у справі № 640/24233/19.
12.4. Суд апеляційної інстанції зауважив, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Суд цієї інстанції констатував, що до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено також одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
12.5. Між тим, оскільки вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення у цій справі має безпосередній вплив на права і обов`язки не лише для відповідача, але і ОСОБА_2 , який є стягувачем у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, що в силу приписів статті 49 КАС України зумовлює необхідність залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, чого судом першої інстанції зроблено не було.
12.6. Так, на виправлення наведеного процесуального порушення, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ).
12.7. Тому, виходячи з приписів пункту 4 частини третьої статті 317 КАС України, відповідно до яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі та про відмову в задоволенні позову.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
13. Не погодившись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Д.Г., звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
13.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пунктів 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
13.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржниця посилалася на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 74 Закону № 1404-VIII. 
13.3. На переконання скаржниці, нормами указаної статті не обмежено особу у зверненні до адміністративного суду з позовною заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а навпаки законодавством встановлено, що сторони, інші учасники та особи можуть оскаржити до адміністративного суду рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто, на її думку, всі рішення, дії та бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду.
13.4. У зв`язку з цим скаржниця не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскарження постанови державного виконавця від 09.06.2023 ВП № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження, має відбуватися в порядку цивільного судочинства. 
13.5. Позивачка стверджує, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, не в повному обсязі дослідили докази у справі та не з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до невідповідності висновків судів обставинам справи та неправильного вирішення спору. Вказані доводи за змістом відповідають  пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
13.6. Незгоду із ухваленням постанов відповідача від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ОСОБА_1 загалом обґрунтовує відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження, позаяк вона добровільно виконала рішення суду у справі № 182/3643/19, тож підстав для вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду у відповідача не було.
14. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 для розгляду цієї справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Єресько Л.О., судді - Губська О.А., Жук А.В.
15. Ухвалою Суду від 28.10.2024 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
16. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А., з метою дотримання строків розгляду справ, на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.10.2025 № 1227/0/78-25, здійснено за допомогою автоматизованої системи документообігу суду заміну судді Губської О.А. на суддю Загороднюка А.Г. 
17. За інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 24.09.2024 по справі № 160/16615/23) доставлено в Електронний кабінет Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25.09.2024 о 00:45, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 28.10.2024 доставлена в електронний кабінет відповідача 29.10.2024 о 01:09, що підтверджується довідками про доставку електронних листів. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення: 0610273656220) ухвала суду про відкриття касаційного провадження від 28.10.2024 та копія касаційної скарги вручена ОСОБА_2 19.08.2025.
18. Правом подати відзив на касаційну скаргу відповідач та третя особа не скористалися, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.
19. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 01.10.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
20. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
21. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
22. Звертаючись до Суду із касаційною скаргою, ОСОБА_1 вказувала про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 74 Закону № 1404-VIII та наводила доводи про помилковості висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності розгляду її позовних вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача № НОМЕР_1 від 09.06.2023 про відкриття виконавчого провадження у порядку цивільного судочинства.
23. У цьому контексті Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
24. Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
25. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: 1) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або 2) хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або 3) хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
26. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
27. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
28. Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
29. Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII установлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
30. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
31. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у статті 287 КАС України та статті 74 Закону №1404-VIII, з аналізу яких випливає, що рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.
32. Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ стосовно оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ. За загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.
33. У постанові від 14.03.2018 у справі № 213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.
34. У постанові від 16.01.2019 в справі № 826/12964/17 Велика Палата Верховного Суду також констатувала, що юрисдикція спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених на виконання судових рішень, залежить, зокрема, від суду, який видав виконавчий документ, при цьому, якщо закон установлює інший, ніж за правилами адміністративного судочинства, порядок судового оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо розгляду скарг.
35. Відповідно до висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2019 у справі № 808/8368/15, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.
36. У межах цієї справи позивачка оскаржує, зокрема, постанову старшого державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), прийняту (вчинену) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження та наводить доводи про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження.
37. Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом від 16.03.023 у справі № 182/3643/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні, яким визначено усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
38. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що позивачка оскаржує рішення державного виконавця у виконавчому провадженні (де вона є боржником), що відкрито на підставі судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.
39. Суд зазначає, що, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
40. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині оскарження постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження, не можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.
41. Як вже зазначено раніше відповідно до частини першої статті 74 Закону                № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
42. Разом із цим, згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
43. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справах                    № 127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18), від 20.09.2018 у справі № 821/872/17 (провадження №11-734апп18), від 17.10.2018 у справі № 826/5195/17 (провадження №11-801апп18), від 16.01.2019 у справі № 279/3458/17-ц (провадження №14-543цс18), від 21.08.2019 у справі          № 1915/1868/2012 (провадження №14-353цс19), від 09.10.2019 у справі                        № 758/201/17 (провадження №14-468цс19), від 18.12.2019 у справі № 344/21436/18 (провадження №14-596цс19), від 19.02.2020 у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19), від 20.05.2020 у справі № 0340/1792/18 (провадження № 11-733апп19), від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19) вказувала, що до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, у тому числі як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
44. Щодо незгоди ОСОБА_1 із постановами відповідача про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, яку позивачка обґрунтовує відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду і, як наслідок, відсутністю й підстави для стягнення виконавчого збору та визначення боржнику розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, Суд зазначає таке.
45. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець одночасно повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, при цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Також цей суд констатував, що до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено також одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
46. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
47. Судами попередніх інстанцій установлено, що виконавче провадження                    № НОМЕР_1 відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 182/3643/19 виданого 16.03.2023 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
48. Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
48.1. Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
48.2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
48.3. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
48.4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
48.6. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
48.7. Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот); 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України            «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
48.8. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
48.9. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
48.10. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
49. Отже виконавчий лист № 182/3643/19 виданий 16.03.2023 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, а оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 та визначена державним виконавцем сума виконавчого збору 13 400 грн відповідає двом мінімальним розмірам заробітної плати.
50. Суд зауважує, що за своєю правовою природою постанова про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
51. Стягнення з боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця (частина четверта статті 27 Закону № 1404-VIII).
52. Підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про примусове виконання рішення немайнового характеру є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення.
53. Тож у межах спірних правовідносин щодо винесення відповідачем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадження від 09.06.2023 № НОМЕР_1, відсутні визначені законом умови та підстави не стягувати виконавчий збір.
54. Частиною другою статті 42 Закону № 1404-VII передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
55. Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому           статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (частина перша статті 42 Закону № 1404-VII).
56. Як визначено пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 за               № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
56.1. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
56.2. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
56.3. Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
56.4. До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
56.5. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
56.6. Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
56.7. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
56.8. Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.
56.9. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
57. Судами попередніх інстанцій встановлено та як убачається із матеріалів справи постановою від 09.06.2023 ВП № НОМЕР_1 відповідач визначив розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 306 грн, що складається із плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 119,45 грн; винесення постанови про стягнення виконавчого збору 27,04 грн, винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 24,08 грн; винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 66,43 грн.
58. З огляду на викладене правове регулювання та встановлені судоми попередніх інстанцій обставини, Суд погоджується із висновками про те, що до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, передбачених нормами законодавства.
59. Доводи позивачки про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження через відсутність, на її думку, підстав для відкриття виконавчого провадження, позаяк позивачка переконує, що добровільно виконала рішення суду у справі № 182/3643/19, не можуть бути предметом перевірки судів у цій справі у межах адміністративної юрисдикції, оскільки стосуються оскарження дій та рішень виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, які підлягають розгляду судами за правилами цивільної юрисдикції, як вже було зазначено раніше.
60. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ухвалюючи постанови про стягнення виконавчого збору діяла на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивачки про скасування вказаних постанов є безпідставною.
61. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття цього касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду справи.
62. Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.
63. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
64. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
65. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а під час розгляду справи суд апеляційної інстанцій не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
66. Своєю чергою, рішення суду першої інстанції скасовано судом апеляційним судом ув`язку із допущенням порушення норм процесуального права, яке має наслідком обов`язкове скасування судового рішення.
67. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
68. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
69. З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 359, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.В. Жук   А.Г. Загороднюк