КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 жовтня 2025 року
справа № 761/18791/24                                
 
провадження № 22-ц/824/6303/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Притули Н.Г.у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
ВСТАНОВИВ:
21 травня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява.
В позовних вимогах позивач просить:
стягнути з відповідачів на свою користь
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 18 938,43 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 995,84 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 1 252,73 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 215,93 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 414,45 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року він є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води та з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
Як зазначає позивач, відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання гарячої води та постачання теплової енергії, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 18 938,43 грн.
Разом з тим, позивач вказує, що послуги були надані в повному обсязі, однак відповідачі в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2024 року становить: 18 938,43 грн. - за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання; 18 995,84 грн. - за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 1 252,73 грн. - за спожиті з 01.11.2021 року послуги з теплової енергії; 215,93 грн. - з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії; 414,45 грн. - з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Шевченківського   районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 19 908 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 69 копійок та 1 514,00 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 9 954 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривни 35 копійок та 757,00 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 9 954 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривни 35 копійок та 757,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині, постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять доказів, що позивачем надавались, надавались вчасно та в повній мірі послуги з постачання гарячої води. Розрахунок, виконаний позивачем, не містить підтверджуючих записів про конкретний операційний день сплати грошових коштів у липні 2018 року за надані послуги з постачання гарячої води, ініціали платника, банк платника та може містити недійсні відомості по оплаті. Зазначає, що позивач звернувся до суду з проханням стягнути з відповідачів заборгованість за кожну надану послугу окремо, одна суд першої інстанції ухвалюючи рішення обчислив загальну суму заборгованості за всі надані послуги. Судом першої інстанції не враховано строк позовної давності з квітня 2017 року. Не встановлено, що позивачем не доведено обсяг правомірного нарахування послуг. 
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
Інші учасники справи в суде засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, просили апеляційну скаргу задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого розрахунку заборгованості, станом на 01.04.2024 року, відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання, а тому за ними обліковується заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачі у липні 2018 року сплатили 52,58 грн. за спожиті послуги з постачання гарячої води, що свідчить про переривання строку, а тому враховуючи наведені положення суд не вбачав підстав для застосування строку позовної давності, оскільки останній переривався та зупинявся.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з 10.06.1993 року та ОСОБА_2 з 15.01.1963 року мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач, за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності: 1/2 частина ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.08.1997 року та свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2000 року; по 1/4 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.08.1997 року.
Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності та постачання теплової енергії споживачам. Так, з 01.05.2018 року, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже є виконавцем цих послуг для житлових будинків комунальної форми власності.
Крім того, 11.10.2018 року між позивачем та ПАТ «Київенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг, як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
На підтвердження наявної заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.09.2016 по 31.03.2024 року, в якому відображена детальна інформація щодо здійснених щомісячних нарахувань по особовому рахунку відповідача (а.с. 13).
Щодо доводів апелянта про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Також, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України).
Ухвалюючи рішення судом першої інстанції було проаналізовано наданий позивачем розрахунок та зазначено вірний висновок, що зважаючи на те, що відповідачі у липні 2018 року сплатили 52,58 грн. за спожиті послуги з постачання гарячої води, що свідчить про переривання строку, а тому враховуючи наведені положення відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки останній переривався та зупинявся.
Надання послуг позивачем підтверджується  наявними в матеріалах справи розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та цей розрахунок було перевірено судом.
Таким чином, відповідачі фактично житлово-комунальні послуги отримували, жодних скарг чи претензій щодо ненадання послуг або надання таких послуг неналежної якості вони не подавали, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги є обґрунтованими.
Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідачі доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не надали та дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність правових підстав для їх задоволення.
Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді