ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 вересня 2025 року                    місто Чернівці справа №725/2312/25
провадження №22-ц/822/846/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Факас А.В.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідачі –  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівців від 12 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, та визначення місця проживання дітей, головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Чернівецького районного суду міста Чернівців із позовом до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, та визначення місця проживання дітей.
Просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частину від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.
Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_7 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівців від 12 серпня 2025 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження – відмовлено. Цивільну справу №725/2312/25 за позовом    ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, та визначення місця проживання дітей - надіслано за підсудністю до Кіцманського районного суду Чернівецької області.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись з ухвалою  суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. 
Вказала, що подаючи позовну заяву до Чернівецького районного суду м.Чернівців про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ОСОБА_1 застосувала, передбачену частинами першою та другою статті 28 ЦПК України альтернативну підсудність за вибором позивача, за нормами якої позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.
Під час направлення позовної заяви у березні 2025 року до Чернівецького районного суду м. Чернівців позивачка ОСОБА_1 вказувала адресу свого фактичного проживання в АДРЕСА_1 , що підтверджує акт оцінки потреб сім`ї № 580/02-07 від 08 липня 2024 року, в якому цю адресу зафіксовано і яка на дату відкриття провадження у справі в квітні 2025 року не викликала сумнівів у суду.
Суд першої інстанції приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі №725/2312/25 в ухвалі від 02 травня 2025 відзначив відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, прийняв до розгляду та відкрив провадження по цивільній справі 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов не вірного висновку про направлення справи за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 до Кіцманського районного суду Чернівецької області.
Просила скасувати ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 12 серпня 2025 року у справі № 725/2312/25 в частині надсилання за підсудністю до Кіцманського районного суду Чернівецької області.
Постановити рішення, яким направити справу №725/2312/25 для продовження розгляду до Чернівецького районного суду м. Чернівців.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Мотивувальна частина 

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до пункту 9 частини 1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи ухвали судів
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Чернівецький районний суд міста Чернівців в своїй ухвалі прийшов до висновку, що відповідно до матеріалів справи та наданих у судовому засіданні пояснень , встановлено , що останнє відоме місце проживання відповідача в Україні є АДРЕСА_2 . 
В судовому засіданні відповідач зазначив, що проживає в АДРЕСА_3 . Відповідно до наданих письмових пояснень позивачки, вона фактично проживає у АДРЕСА_4 . Посилання на те , що позивачка проживає по АДРЕСА_1 , жодним документом не підтверджено. Доказу про місце проживання позивачки в Україні чи відповідно на території, яка підпадає під юрисдикцію Чернівецького районного суду міста Чернівців, матеріали справи не містять. На місце проживання позивачки та відповідача за даним позовом не поширюється юрисдикція Чернівецького районного суду міста Чернівців.

Апеляційний суд погоджується з висновками Чернівецького районного суду міста Чернівців, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.
Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.
Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) - стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) - стаття 28 ЦПК України; виключну - стаття 30 ЦПК України.
Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Положеннями частин першої, другої статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.
Згідно ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, на момент звернення позивача до суду з позовом встановлювалися Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила).
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил).
В абзаці 1 пункту 9 Правил встановлено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
У пункті 18 Правил наведений перелік документів, які подає особа або її представник для реєстрації місця проживання. Зокрема, документами, що підтверджують право на проживання в житлі, можуть бути: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.
Зняття з реєстрації місяця проживання передбачено пунктом 26 Правил, яким, крім іншого, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, й інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів) (абзац 8 пункту 26 Правил).
Аналогічні положення визначені і Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набрав чинності 14 березня 2022 року.
Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.
Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.
Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.
Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.
Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.
З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватися чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2024 року у справі №175/4316/19.

Як вбачається з матеріалів справи у березні 2025 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до Чернівецького районного суду міста Чернівців із позовом до  ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. 
Пред`являючи позов до Чернівецького районного суду міста Чернівців, посилалась на норми статті 28 ЦПК України, що пред`являє позов за своїм фактичним місцем проживання.
Відомості про зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.
В червні 2025 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просила визначити місце проживання дітей з нею.
Згідно листа Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області вбачається, що ОСОБА_2 на території селищної ради не зареєстрований, знятий з реєстрації 22 жовтня 2019 року в Естонію м.Таллін (а.с.18).
Відповідно до відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відомості про зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_4 відсутні, відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим з 23 жовтня 2019 року за адресою: с.П`ядиківці, Чернівецького району, Чернівецької області, діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.102-105).
Для визначення підсудності справ приймається: зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи; зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування фізичної особи.
ОСОБА_1 не мала на території Першотравневого району Чернівецької області, зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, рівно як і не мала зареєстрованого у встановленому законом порядку місця перебування.
Фактичне місце проживання особи за певною адресою без реєстрації у встановленому законом порядку місця перебування за такою адресою не має процесуального значення для визначення підсудності справи.
Відкриваючи провадження у справі, суд не перевірив реєстрацію місця проживання чи реєстрацію місця перебування позивача, що мало наслідком відкриття провадження у справі з порушенням прави територіальної юрисдикції (підсудності).
Відповідач звернув увагу суду на порушення правил підсудності, надав інформацію про відкриття Кіцманським районним судом Чернівецької області провадження у справі за поданим ним позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, а тому суд прийшов до правильного висновку про передачу справи за підсудністю до Кіцманського районного суду Чернівецької області.
Слід зазначити, що порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).
Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідач та діти зареєстровані у Кіцманському районі, колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки справа підсудна Кіцманському районному суду Чернівецької області.
Будь-яких належних доказів,  що містять інформацію про реєстрацію місця проживання позивачки в Першотравневому районі, матеріали справи не містять.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позивачка всупереч вимогам статті 28 ЦПК України подала до Чернівецького районного суду міста Чернівців даний позов, тому ухвала Чернівецького районного суду міста Чернівців є законною та обґрунтованою.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівців від 12 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий:                              Н.К. Височанська
Судді: І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк