ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/28787/25
Провадження № 22-ц/820/2423/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А. М.
секретар судового засідання – Дубова М.В.
за участі: представника апелянта- ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Куриша В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/28787/25 за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Шкодяком Ігорем Антоновичем, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2025 року про відмову у забезпеченні позову, у складі судді Порозової І.Ю., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, 

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсними договори, укладені між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк», а саме: договір «Кредит готівкою» №014/МR/82/1765958986794 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765952333355 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765953920614 від 05.09.2025 на суму 50000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вищевказані кредитні договори на суму 250000 грн не укладалися, волевиявлення на їх укладення позивачка не виявляла, зазначені договори укладені невідомими особам від її імені всупереч волі ОСОБА_2 . Вважає, що з цих підстав кредитні договори підлягають визнанню недійсними.
Одночасно із позовною заявою позивачка ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, просила в порядку забезпечення позову заборонити нараховувати відсотки за користування коштами по укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк» договорами: «Кредит готівкою» №014/МR/82/1765958986794 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765952333355 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765953920614 від 05.09.2025 на суму 50000 грн.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказала, що виявивши факт крадіжки коштів з рахунку, звернулася до органів Національної поліції та за її заявою було відкрито кримінальне провадження за фактом шахрайства. Також звернулася до банку з проханням на час досудового розслідування та проведення перевірки службою безпеки банку зупинити нарахування їй відсотків по кредитних договорах, проте отримала усну відмову, що є підставою для зупинення таких дій банком в поряду забезпечення позову.
Вважає, що заборона банку нараховувати відсотки за укладеними між нею та відповідачем договорами забезпечить дотримання прав сторін на час розгляду справи судом та прийняття у ній законного рішення. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 не обґрунтувала яким чином незастосування такого забезпечення позову як заборона нараховувати відсотки унеможливить виконання рішення суду про визнання договорів недійсними. Нарахування відсотків за оспорюваними договорами не спричиняє автоматично матеріальні втрати заявниці. Однак, якщо договір визнається недійсним з моменту укладення, то факт нарахування процентів за таким договором не матиме негативного значення для заявниці. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Шкодяком І.А., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову у виді заборони банку нараховувати відсотки за користування коштами за договорами, а саме: договір «Кредит готівкою» №014/МR/82/1765958986794 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765952333355 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765953920614 від 05.09.2025 на суму 50000 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що заявниця працює в одному із магазинів ТОВ «АТБ-маркет» міста Хмельницького, де заробітна плата перераховується на картковий рахунок, який відкрито на ім`я ОСОБА_2 у банку АТ «Райффайзен Банк». На даний час у позивачки єдиним доходом є заробітна плата, яка перераховується на її банківський рахунок. При цьому, розгляд справи з можливим апеляційним оскарженням може тривати не менше 12 місяців. За умовами кредитних договорів банком щомісячно нараховуються відсотки та тіло кредиту у сумі 9500 грн, які банком списуються з рахунку позивачки. Тому, невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони нараховувати та списувати відсотки за користування кредитними коштами по договорах, які позивачка вважає недійсними, буде суттєво порушувати баланс щодо прав сторін.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Куриш В.І. зазначає, що забезпечення позову вживається у випадку, якщо позивач має побоювання, що відповідачем протягом розгляду справи по суті будуть вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду про задоволення позовних вимог. Позивачем не обґрунтовано яким чином незастосування такого виду забезпечення позову як зупинення нарахування відсотків призведе до неможливості виконання рішення суду про визнання договорів недійсними. При цьому питання про обґрунтованість заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. 
Представник апелянтки ОСОБА_2 – адвокат Шкодяк І.А. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її.
Апелянтка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. 
Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» – адвокат Куриш В.І. в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що у жовтні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсними кредитні договори, укладені між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк», а саме: договір «Кредит готівкою» №014/МR/82/1765958986794 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765952333355 від 05.09.2025 на суму 100000 грн; «Кредит готівкою» №014/MR/82/1765953920614 від 05.09.2025 на суму 50000 грн. 
Одночасно із поданням позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник адвокат Шкодяк І.А., подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити банку нараховувати відсотки за користування коштами за укладеними між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк» кредитними договорами від 05.09.2025 на загальну суму 250000 грн.
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2025 року зареєстровано кримінальне провадження за №12025243000002809 за заявою ОСОБА_2 за ч.4 ст.190 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами 269555грн з банківського рахунку АТ «Райффайзен Банк», чим спричинено ОСОБА_2 майнової шкоди на вказану суму.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не обґрунтувала яким чином незастосування такого виду забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду про визнання договорів недійсними. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно з частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За вимогами пункту 3 частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК України).
Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Верховний Суд у постановах від 31.07.2024 року у справі №623/2015/21, від 29.07.2024 року у справі №761/80/23, від 15.07.2024 року у справі №361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі правові висновки викладені Верховний Судом у постановах від 17.06.2024 року у справі №644/1482/22, від 01.05.2024 року у справі №638/6777/23, від 21.02.2024 року у справі №201/9686/23, від 11.08.2022 року у справі №522/1514/21 та інших.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 дійшла висновку про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела, що невжиття відповідних заходів може зробити неможливим належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними кредитних договорів. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.
Закріплена зазначеною статтею 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачу вчиняти дії з виконання укладених між сторонами кредитних договорів, визнання якого недійсним є предметом позову, мають ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводяться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину ще до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним та повністю припиняють виконання сторонами договору своїх зобов`язань за цим договором ще до ухвалення судом рішення по суті спору, ставлячи при цьому під сумнів правомірність вчинення оспорюваного правочину та спонукаючи сторони до невиконання умов договору, що свідчить про недотримання положень частини 10 статті 150 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2025 року у справі №916/4954/23.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Шкодяком Ігорем Антоновичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2025 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 листопада 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова
Р. С. Гринчук
А. М. Костенко