КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/26845/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9839/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 жовтня 2025 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бакай Лілії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року у складі судді Гончарука В.П.,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», акціонерного товариства «Сенс Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-
 
                                                     В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою, у якій просила визнати виконавчий лист по справі №755/26845/14-ц, виданий 01 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року по справі № 931/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 414 326 грн 64 коп та сплаченого третейського збору у розмірі 4 543 грн 26 коп, та судового збору у розмірі 243 грн 60 коп, всього 419 113 грн 50 коп таким, що не підлягає виконанню.
 
Заява обґрунтована тим, що 20 березня 2020 року ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 640/812-К812 від 25 грудня 2007 перед ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» погашена у повному обсязі. 
 
На підтвердження вказаного ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» видано довідку про відсутність заборгованості від 20 березня 2020 року № 312/5. 
 
У зв`язку з чим, вважає, що виконавчий лист по справі №755/26845/14-ц, виданий 01 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року по справі № 931/14 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника ОСОБА_1 відсутній повністю у зв`язку з його виконанням 20 березня 2020 року. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Бакай Л.А. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 20 березня 2020 року АТ «Альфа-Банк» повідомив боржницю про те, що право вимоги щодо заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №640/812-К812 від 25 грудня 2007 року, що належало АТ «Альфа-Банк», було відступлене на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» на підставі Договору факторингу від 20 березня 2020 року, укладеного між кредитором та новим кредитором.
 
Посилається на те, що 20 березня 2020 року ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 640/812-К812 від 25 грудня 2007 року перед ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» погашена у повному обсязі. На підтвердження вказаного ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» видано довідку про відсутність заборгованості від 20 березня 2020 року         № 312/5.
 
Вважає, що виконавчий лист по справі №755/26845/14-ц, виданий 01 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року по справі № 931/14 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника ОСОБА_1 відсутній повністю у зв`язку з його виконанням 20 березня 2020 року.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належно (а.с. 182-187). До суду будь-яких заяв не подавали, а тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи.
 
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
 
Як убачається з матеріалів справи, 04 липня 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 414 326 грн 64 коп, а також третейський збір в сумі 4 543 грн 26 коп (а.с. 4-5).
 
Ухвалою Дніпровським районним судом м. Києва від 01 грудня 2014 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк»  задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року по справі № 931/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», заборгованості в розмірі 414 326 грн 64 коп та сплаченого третейського збору у розмірі 4 543 грн 26 коп, та судового збору у розмірі 243 грн 60 коп, всього 419 113 грн 50 коп (а.с. 29-30).
 
Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 18 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 48743140 з примусового виконання виконавчого листа                       № 755/26845/14-ц виданого 26 січня 2015 року (а.с. 101).
 
Відповідно до копії листа № б/н від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що право вимоги щодо заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №640/812-К812 від 25 грудня 2007 року, що належало АТ «Альфа-Банк», було відступлене на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» на підставі Договору факторингу від 20 березня 2020 року, укладеного між кредитором та новим кредитором (а.с. 102).
 
Згідно копії довідки № 312/5 від 20 березня 2020 року про відсутність заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» повідомило про відсутність кредитних зобов`язань на дату видачі довідки у зв`язку із повним виконанням (а.с. 103).
 
Постановою державного виконавця Чмих Л.В. від 26 листопада 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення (а.с. 104-105).
 
Звертаючись 19 вересня 2024 року до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 755/26845/14-ц таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалася на те, що обов`язок її як боржника відсутній повністю, у зв`язку з його виконанням 20 березня 2020 року.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції  виходив з відсутності правових підстав до  задоволення поданої по справі  заяви.
 
Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у судовому  рішенні доказів.
 
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
За змістом вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
 
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
 
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
 
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.
 
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
 
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
 
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком, як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а, отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої, відповідно до цієї норми закону.
 
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
 
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
 
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
 
Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять відомостей щодо виконання боржником рішення суду й заявник не довів належними та допустимими доказами наявність передбачених положеннями статті 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
До справи не долучено доказів  відступлення права вимоги  за зобов`язаннями ОСОБА_2 перед АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа банк» та в подальшому АТ «Сенс Банк».
 
Довідка № 312/5 від 20 березня 2020 року про відсутність заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» у зв`язку із повним виконанням, на яку посилається ОСОБА_1 , суперечить наявній у справі постанові головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві  Південного регіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Чмих Л.В. від                           26 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа № 755/26845/14-ц, виданого 26 січня 2015 року стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення (а.с.124 т.1).
 
Указане не свідчить про те, що рішення суду виконано та заборгованість за кредитом у ОСОБА_1 відсутня.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню.
 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність судового рішення в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Бакай Лілії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року. 
 
Суддя-доповідач: 

Судді: