Справа № 755/4887/24-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11042/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.,
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, ухвалене у м. Києві у складі судді Литвинової І.В., повний текст якого складений 10 березня 2025 року, у справі № 755/4887/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-15», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1»  про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати, -
                                                 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-15», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1»  про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати. Зазначала, що 24 серпня 2023 року вона звільнилася з посади диспетчера Розподільчого центру Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, із посади диспетчера ТОВ «Технополіс-1» за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, та із посади диспетчера ТОВ «Технополіс-15» за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Проте, в день звільнення їй не було виплачено всі належні їй суми. 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила: 
стягнути з ТОВ «ДІЄСА» заборгованість по заробітній платі у розмірі 35 100,76 грн. та  суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, яка за її розрахунком станом на 18 вересня 2024 року становить 464 480,12 грн., 
стягнути з ТОВ «Технополіс-1» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 356,48 грн., та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка за її розрахунком становить 21 200,34 грн., 
стягнути з ТОВ «Технополіс-15» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 854,16 грн. та  суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка за її розрахунком становить 34 245,12 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 35 100,76 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 356,48 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Технополіс-15» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 854,16 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Стягнуто з ТОВ «Технополіс-1» в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Технополіс-15» в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити і стягнути з ТОВ «ДІЄСА» суму середнього заробітку в сумі 464 480,12 грн., з ТОВ «Технополіс-1» в сумі 21 200,34 грн., з ТОВ «Технополіс-15» в сумі 34 245,12 грн. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим, що невиконання відповідачами своїх зобов`язань по виплаті належних їй сум було пов`язано із форсмажорними обставинами, оскільки такі висновки не ґрунтуються на належних та достатніх доказах. Крім того, форсмажорні обставини існували не тільки для роботодавця, а і для неї. Невиплата належних їй сум поставила її у скрутне матеріальне становище. Крім того, ТОВ «Технополіс-15» та ТОВ «Технополіс-1»  не подали відзивів на позов, що вказує на їх визнання заявлених вимог.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.
В суді апеляційної інстанції адвокат Білека Ю.І., який діє в інтересах ТОВ «ДІЄСА», надав пояснення по справі, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Представники ТОВ «Технополіс-1», ТОВ «Технополіс-15» в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.   Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України,колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.  
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2021 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду диспетчера Розподільчого центру Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу ТОВ «ДІЄСА» (т.1, а.с. 8).
24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнилася із займаної посади за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, видано наказ ТОВ «ДІЄСА» № Z00/23/08/006 про припинення трудового договору, згідно з яким підлягає виплаті грошова компенсація за 32 невикористаних календарних дні відпустки (т.1, а.с. 9, 10).
24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнилася із посади диспетчера ТОВ «Технополіс-1» за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, видано наказ № Т01/23/08/002 про припинення трудового договору, згідно з яким підлягає виплаті грошова компенсація за 23 невикористаних календарних дні відпустки (т.1, а.с. 11).
24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнилася із посади диспетчера ТОВ «Технополіс-15» за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, видано наказ № Т15/23/08/002 про припинення трудового договору, згідно з яким підлягає виплаті грошова компенсація за 3 невикористаних календарних дні відпустки (т.1, а.с. 12).
Останнє надходження заробітної плати на рахунок ОСОБА_1 від ТОВ «ДІЄСА» відбулося 24 липня 2023 року у розмірі 1 348,38 грн. (т.1, а.с. 13-14).
Від ТОВ «Технополіс-1» останнє надходження заробітної плати на рахунок ОСОБА_1 відбулося 24 липня 2023 року у розмірі 213,87 грн (т.1, а.с. 15-16).
Від ТОВ «Технополіс-15» останнє надходження заробітної плати на рахунок ОСОБА_1 відбулося 24 серпня 2023 року у розмірі 34,66 грн (т.1, а.с. 17).
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши на користь останньої з ТОВ «ДІЄСА» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 35 100,76 грн., з ТОВ «Технополіс-1» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 356,48 грн., з ТОВ «Технополіс-15» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 854,16 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції відмовив. 
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідачі здійснили порушення законодавства про працю, що полягає у не здійсненні повного розрахунку із позивачкою в день звільнення, у зв`язку з чим, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають в силу існування форс-мажорних обставин, а саме військової агресії РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні, що діє і станом на час ухвалення рішення суду, за наявності яких роботодавець звільняється від відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі. 
Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно з ст. 117 ЦПК України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, у день звільнення працівника роботодавець зобов`язаний провести з ним повний розрахунок, виплативши всі суми, що належать йому від підприємства, зокрема, заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, оплату за час тимчасової непрацездатності тощо. Невиконання такого обов`язку тягне відповідальність у вигляді стягнення з нього на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «ДІЄСА», ТОВ «Технополіс-1», ТОВ «Технополіс-15» у день звільнення ОСОБА_1 24 серпня 2023 року не провели виплати усіх належних сум відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, у ТОВ «ДІЄСА» рахується заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, у сумі 35 100,76 грн., ТОВ «Технополіс-1» - 1 356,48 грн., у   ТОВ «Технополіс-15» - 4 854,16 грн.
При цьому відповідачами не було доведено, що затримка розрахунку з позивачкою в день її звільнення виникла не з їх вини.
Відтак, суд першої інстанції мав застосувати до відповідачів відповідальність у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим, щонепроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 мало місце внаслідок настання обставин непереборної сили та ведення воєнних дій.
Заперечуючи проти позову, ТОВ «ДІЄСА» посилалося на те, що у листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини збройної агресії з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення. ТОВ «ДІЄСА» звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, в якому визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, що охоплює період дії трудових правовідносин з ОСОБА_1 01 червня 2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» ТОВ «ДІЄСА» розмістило інформацію щодо можливості затримки виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань у зв`язку з дією обставин непереборної сили.  24 квітня 2024 року Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство. При цьому господарському суду було надано звіти про оцінку збитків завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів та висновок експерта, в яких зафіксовано завдання ТОВ «ДІЄСА» збитків в розмірі 26 582 675,97 доларів США.
Разом з тим, введення в Україні воєнного стану та одержання ТОВ «ДІЄСА»   Сертифіката Київської торгово-промислової палати  №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року саме по собі не свідчить про те, що невиконання ТОВ «ДІЄСА» зобов`язань щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 мало місце внаслідок настання обставин непереборної сили або форс-мажору.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.
При цьому Верховний Суд у постановах від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та від 09 листопада 2021 року у справі № 913/20/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Тому, саме по собі отримання ТОВ «ДІЄСА» Сертифіката Київської торгово-промислової палати  №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року не має універсального характеру та не є підставою для його врахування при вирішенні питань про наслідки невиконання будь-яких зобов`язань, оскільки одержання відповідного сертифіката було пов`язане із конкретними підставами та фактичними обставинами, які і унеможливлювали виконання зобов`язань. Адже в іншому випадку, отримавши відповідний сертифікат, товариство було б звільнене від виконання та відповідальності за невиконання будь-яких зобов`язань, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Як зазначило ТОВ «ДІЄСА», в сертифікаті Київської торгово-промислової палати №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року був визначений початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року.
Разом з тим, після початку дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що визначені у вказаному сертифікаті, ТОВ «ДІЄСА» приймало на роботу нових працівників, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи копіями трудових книжок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_2 була прийнята на посаду диспетчера розподільчого центру департаменту логістики ТОВ «ДІЄСА» 26 серпня 2022 року, а ОСОБА_3 прийнята на посаду фахівця із якості розподільчого центру дистрибуції та сервісу департаменту логістики ТОВ «ДІЄСА» 12 вересня 2022 року (т.1, а.с 208-210, 211-212). Вказана обставина не була спростована ТОВ «ДІЄСА».
Приймаючи нових працівників після початку дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), визначених у вказаному сертифікаті, ТОВ «ДІЄСА» мало розраховувати на необхідність оплати праці як нових працівників, так і працівників, які були працевлаштовані до виникнення дії форс-мажорних обставин. Відповідно, у суду відсутні підстави вважати доведеними доводи ТОВ «ДІЄСА» про те, що невиплата заробітної плати ОСОБА_1 мала місце не з його вини.
Також  встановлено, що ТОВ «ДІЄСА» здійснює свою діяльність та має відділення з продажу товарів по всій Україні. 
Відповідач ТОВ «ДІЄСА» не надав суду жодних доказів про перебування під дією форс-мажорних обставин усіх відділів та філій товариства, включаючи і той відділ, в якому працювала ОСОБА_1 , які б вказали на прямий, безпосередній зв`язок між впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на виконання товариством зобов`язань по виплаті заробітної плати безпосередньо перед ОСОБА_1 .
Як було встановлено та не спростовувалося ТОВ «ДІЄСА»,   ОСОБА_1 працювала на посаді диспетчера Розподільчого центру Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу ТОВ «ДІЄСА», та виконувала свої трудові обов`язки.
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
ТОВ «ДІЄСА» не надало суду належних доказів того, що порушення зобов`язання щодо оплати праці перед ОСОБА_1 сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Розміщення ТОВ «ДІЄСА» 01 червня 2023 року інформації щодо можливості затримки виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань у зв`язку з дією обставин непереборної сили на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife», затвердження 24 квітня 2024 року Господарським судом міста Києва про затвердження плану санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство, складання звітів про оцінку збитків завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, а також закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «ДІЄСА» за ч. 1 ст. 41 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у справі №760/29187/23 також не підтверджують вказані обставини.
Затвердження Господарським судом міста Києва плану санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство, складання  звітів про оцінку збитків завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, саме по собі не підтверджує того, що невиплата ОСОБА_1 заробітної плати мала місце саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Представник ТОВ «ДІЄСА» не надав первинних документів на підтвердження завдання товариству збитків внаслідок бойових дій або обставин непереборної сили, які виключали можливість виплати ОСОБА_1 заробітної плати.
ТОВ «Технополіс-1», ТОВ «Технополіс-15» також не надали суду належних доказів того, що порушення зобов`язання щодо оплати праці перед ОСОБА_1 сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Надана представником ТОВ «ДІЄСА» копія сертифіката Київської торгово-промислової палати №3000-24-2258 від 10 грудня 2024 року, в якому визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для ТОВ «Технополіс-1» саме з 12 березня 2022 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, ТОВ «ДІЄСА» не є уповноваженим представником ТОВ «Технополіс-1», а відтак не уповноважене на вчинення будь яких дій від імені та в інтересах останнього. В свою чергу ТОВ «Технополіс-1» жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надало.
Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для звільнення відповідачів від сплати позивачці  середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.
Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).
При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством.
Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахункових листів ТОВ «ДІЄСА» про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату з квітня 2023 року по серпень 2023 року за два місяці, що передували місяцю, в якому її було звільнено, за червень 2023 року нараховано 11 249,65 грн., за липень 2023 року - 12 568,75 грн. заробітної плати. Кількість відпрацьованих робочих днів за вказаний період склала 25 дні. Відповідно, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 952,74 грн.
Оскільки відповідно до положень ст. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, то відповідно з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 серпня 2023 року по 24 лютого 2023 року. Кількість робочих днів за вказаний період склала 131 днів. 
Отже, з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 серпня 2023 року по 24 лютого 2023 року в сумі 124 808,94 грн. (131 день х 952,74 грн. за день) з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
ТОВ «Технополіс-1», ТОВ «Технополіс-15» жодних заперечень щодо здійснених ОСОБА_1 розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суду не надали, а тому колегія суддів вважає за можливе брати за основу розмір середньоденного заробітку, визначеного самою позивачкою.  
Середньоденний заробіток ОСОБА_1 в ТОВ «Технополіс-1» становить 69,09 грн. Відтак, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 серпня 2023 року по 24 лютого 2023 року в сумі 9 050,79 грн. (131 день х 69,09 грн. за день) з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Середньоденний заробіток ОСОБА_1 в ТОВ «Технополіс-15» становить 76,44 грн. Відтак, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 серпня 2023 року по 24 лютого 2023 року в сумі 10 013,64 грн. (131 день х 76,44 грн. за день) з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Таким чином, рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "ДІЄСА", ТОВ "Технополіс-15", ТОВ "Технополіс-1" сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимого ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог та розміру стягнення з ТОВ "ДІЄСА" в дохід держави підлягає стягненню 1 248,09 грн. судового збору, з ТОВ «Технополіс-1» в дохід держави підлягає стягненню 1 211,20 грн. судового збору, з ТОВ "Технополіс-15" в дохід держави підлягає стягненню 1 211,20 грн. судового збору.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-15", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців, у розмірі 124 808,94 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-15", на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі але не більш як за шість місяців, 10 013,64 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні але не більш як за шість місяців, у розмірі 9 050,79 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" в дохід держави судовий збір у розмірі 1 248,09 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-15" в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.
Суддя-доповідач
Судді