ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" вересня 2025 р.                               Справа № 910/17788/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 
 
секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 
у справі № 910/17788/23 (суддя Морозов С.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"
про  визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
20.11.2023 до Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” (далі – позивач; ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”; ПрАТ «Полтавський ГЗК»; апелянт; скаржник) з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі – відповідач; Фонд; ФГВФО) № 27 від 09.01.2023. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що уповноважена особа ФГВФО постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, якою її було зобов`язано акцептувати та внести суму у розмірі 3 433 143 434,76 грн в Реєстр вимог кредиторів, не виконала, однак, нібито на виконання даної постанови суду, в аналітичному обліку АТ “Банк “Фінанси та Кредит” здійснила зворотній бухгалтерський запис у розмірі 3 433 143 434,76 грн, внаслідок якого, в аналітичному обліку банку на зазначену суму була відновлена заборгованість боржників банку за кредитними договорами, яка існувала до її погашення за рахунок коштів поручителя - ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”. У той же час, незважаючи на скасування Верховним Судом постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, у зв`язку із запровадженням в банку ліквідаційної процедури та закриттям на підставі даної процедури всіх рахунків клієнтів банку, спірна сума у розмірі 3 433 143 434,76 грн на рахунки ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” не була повернута, а була зарахована на рахунок АТ “Банк “Фінанси та Кредит” “2909” “Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку”. Будучи обізнаною про прийняття Верховним Судом постанови від 31.10.2019 у справі № 910/19560/16, якою вищенаведена постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 була визнана протиправною та скасована, уповноважена особа ФГВФО, поворотне сторнування в аналітичному обліку банку спірної суми у розмірі 3 433 143 434,76 грн не здійснила. Крім того, незважаючи на обізнаність, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2022, залишено без змін та, відповідно, набуло законної сили рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16, яким ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи ФГВФО та ФГВФО акцептувати кредиторські вимоги ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” до АТ “Банк “Фінанси та Кредит” у сумі 3 433 143 434,76 грн та внести дану спірну суму у Перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, ФГВФО оскаржуваним рішенням № 27 від 09.01.2023, списану у 2015 році (до дати запровадження в АТ “Банк “Фінанси та Кредит” тимчасової адміністрації) суму у розмірі 3 433 143 434,76 грн акцептував в якості кредиторських вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” та вніс дану суму в Перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/17788/23, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство “Банк “Фінанси та Кредит” (в подальшому – третя особа; ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит”; Банк).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі             № 910/17788/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.
За висновками місцевого господарського суду, «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцентованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затверджених рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 21.08.2017 № 3711 (скорочено – Положення № 3711) регулює питання обліку заборгованості неплатоспроможного банку перед його кредиторами та не регулює питання бухгалтерського обліку заборгованості саме боржників неплатоспроможного банку. При цьому, необхідно відрізняти бухгалтерський облік неплатоспроможного Банку та Перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”. Оскаржуване рішення Фонду стосується внесення змін до Переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит” і не стосується корегуючих операцій, які були здійснені АТ “Банк “Фінанси та Кредит” в бухгалтерському обліку банку, а позивачем не доведено протилежного. За таких обставин Фонд гарантування вкладів фізичних осіб при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у спосіб та у порядку визначеному нормами законодавства. Також суд першої інстанції виснувався, що заявлені позивачем позовні вимоги не можуть забезпечити поновлення порушених прав, а отже обраний спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним у розумінні  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення постановлено з неправильним застосуванням матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що Північним апеляційним господарським судом була ухвалена постанова від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 (скасована Верховним Судом постановою від 31.10.2019), якою позовні вимоги ПрАТ «Полтавський ГЗК» були задоволені повністю, а саме ФГВФО було зобов`язано акцептувати та внести спірну суму в розмірі 3  433  143 434,76 грн в Реєстр вимог кредиторів у 7-у чергу погашення. На виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 ФГВФО не було виконано жодних дій, які його зобов`язав зробити суд апеляційної інстанції, однак, нібито на її виконання в аналітичному обліку дебіторської та кредиторської заборгованостей АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в порушення нижченаведеного нормативного акту, ФГВФО був здійснений зворотній бухгалтерський запис у спірній сумі у розмірі 3  433  143 434,76 грн, внаслідок якого, в аналітичному обліку банку на зазначену суму була відновлена заборгованість відповідних боржників банку за кредитними договорами, яка існувала до її погашення за рахунок коштів поручителя - ПрАТ «Полтавський ГЗК» та, одночасно, відновлена заборгованість ПрАТ «Полтавський ГЗК» перед банком за відповідними  договорами поруки. Незважаючи на скасування 31.10.2019 Верховним Судом постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, ФГВФО поворотне сторнування в аналітичному обліку дебіторської та кредиторської заборгованостей ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» спірної суми у розмірі 3  433  143 434,76 грн не було здійснено.
Скаржник вказує що спірна сума у розмірі 3  433  143 434,76 грн на рахунки ПрАТ «Полтавський ГЗК» не була повернута (лист від 17.11.2021 № 083-1707/21 Уповноваженої особи ФГВФО), а була зарахована на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» « 2909» «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку». У подальшому права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до боржників банку та до ПрАТ «Полтавський ГЗК», як поручителя за кредитними договорами, за результатом організованого ФГВФО електронного аукціону 06.11.2020 були продані ТОВ «ФК «Максі капітал груп». Незважаючи на обізнаність про набуття законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16, яким встановлений факт правомірного договірного списання у 2015 році з депозитних рахунків ПрАТ «Полтавський ГЗК» спірної суми у розмірі 3  433  143 434,76 грн в рахунок погашення заборгованості по 10-ти боржникам банку та відмову ПрАТ «Полтавський ГЗК» у задоволенні позовних вимог про включення даної спірної суми у 7-му чергу кредиторів банку, ФГВФО оскаржуваним рішенням № 27 від 09.01.2023, всупереч вищенаведеному остаточному судовому рішенню у справі № 910/19560/16, акцептував спірну суму в якості кредиторських вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та, пославшись в якості підстави прийняття даного рішення на вищенаведену постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі                          № 910/19560/16, включив дану спірну суму в 9-ту чергу кредиторських вимог.
Тобто, на думку позивача, згідно рішення ФГВФО № 27 від 09.01.2023, ПрАТ «Полтавський ГЗК» кредиторські вимоги на спірну суму в розмірі 3  433  143 434,76 грн має не до 10-ти боржників банку, а до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у 9-ту чергу погашення.
Тому, оскаржуване рішення ФГВФО № 27 від 09.01.2023 поставило ПрАТ «Полтавський ГЗК» у стан правової невизначеності, який ПрАТ «Полтавський ГЗК» намагається усунути в межах даного судового спору.
В рамках наведеного апелянтом зазначається, що ФГВФО не було жодних правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення № 27 від 09.01.2023, а задоволення господарським судом позову про визнання протиправним та скасування даного рішення ФГВФО дозволить ПрАТ «Полтавський ГЗК» усунути стан юридичної невизначеності у правовідносинах як з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" стосовно остаточної суми кредиторських вимог до даного банку, так і з боржниками банку. Дане, як зазначає апелянт, спростовує мотивацію суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовної вимоги з підстави обрання ПрАТ «Полтавський ГЗК» неефективного способу правового захисту.
Окремо скаржник, по-перше, звернув увагу, що оскаржуване рішення ФГВФО № 27 від 09.01.2023 безпосередньо пов`язане із здійсненням АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в аналітичному обліку банку відповідних коригуючих операцій; ФГВФО на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 та на підставі приписів Положення № 3711 спочатку повинен був прийняти відповідне рішення стосовно задоволеної судом суми кредиторських вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» до банку, та лише на підставі прийнятого рішення про визначення суми та черги кредиторських вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» до банку, здійснювати відповідне сторнування в аналітичному обліку дебіторів та кредиторів банку. Однак, прийняття ФГВФО оскаржуваного рішення № 27 від 09.01.2023 після скасування Верховним Судом протиправної постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та набуття законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16 є протиправним, оскільки встановлює протилежний висновок, ніж визначений у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.10.2017. 
По-друге, з`ясування в процесі здійснення судочинства у даній справі вищенаведених обставин не впливає на підстави визнання протиправним та скасування рішення ФГВФО № 27 від 09.01.2023. З`ясування даних обставин доводить недобросовісність дій ФГВФО щодо безпідставного та протиправного здійснення зворотного бухгалтерського запису в аналітичному обліку банку та подальшого продажу на аукціоні неіснуючого боргу третім особам; з`ясування даних обставин пояснює мотивацію ФГВФО для прийняття ним оскаржуваного рішення № 27 від 09.01.2023, а саме виключно з міркувань легімітизації власних протиправних дій по здійсненню зворотних бухгалтерських записів на підставі протиправної постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 та всупереч приписам Положення № 3711.
Втім, як стверджує позивач, суд першої інстанції жодної правової оцінки викладеним вище обставинам не надав, зазначивши лише в оскаржуваному судовому рішенні, що ФГВФО прийняв оскаржуване рішення № 27 від 09.01.2023 у відповідності до чинного законодавства.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025, апеляційна скарга у справі № 910/17788/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі № 910/17788/23. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі № 910/17788/23 призначено                       на до розгляду.
09.04.2025 на адресу апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване  рішення - без змін. Відповідач зазначає, що постановою Верховного Суду від 01.06.2022 було залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення суду першої інстанції від 25.10.2017, відповідно до яких ПрАТ «Полтавський ГЗК» було відмовлено у визнанні їх кредиторських вимог у розмірі 3 433 143 434,76 грн через недоведеність позовних вимог та щодо віднесення вимог позивача до сьомої черги, оскільки ПрАТ «Полтавський ГЗК» є пов`язаною із АТ «Банк «Фінанси та кредит» особою і його вимоги правомірно було віднесено до дев`ятої черги. Разом з цим, за час розгляду справи Банк здійснив продаж права вимоги до позичальників ПрАТ «Укренергозбут», ТОВ «Кременчуцький шкірзавод», ТОВ «Восток-Руда», ТОВ «Торговий дім «Вагонзавод», ПАТ «СВЗ», ТОВ «Етьєн-Вест», ПрАТ «ХЗКВ», ТОВ НВП «Атол», ТОВ «Промінек», ПАТ «ПААЗ», ПрАТ «АвтоКрАЗ», ПАТ «Стаханівський завод технічного вуглецю». Операції про списання з рахунків ПрАТ «Полтавський ГЗК» коштів в рахунок погашення вищевказаних кредитів було сторновано (анульовано) в 2019 році на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, яка на той момент набула законної сили. Через продаж прав вимоги за кредитами вищевказаних позичальників та закриття рахунків обліку кредитної заборгованості АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був позбавлений можливості здійснити поворот виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та поновити сторновані операції. Зважаючи на ситуацію, яка склалась, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Паламарчуком В.В. було ініційовано внесення змін до Реєстру акцептованих вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо акцептування списаних з рахунків ПрАТ «Полтавський ГЗК» коштів. Відповідач акцентує, що при прийнятті вказаного рішення було прийнято до уваги, що в межах справи № 910/19560/16 жоден учасник не зміг надати оригіналів договорів поруки, укладених між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПрАТ «Полтавський ГЗК», відсутність записів про вказані договори поруки в ОДБ Банку, безрезультатність вжитих Уповноваженою особою Фонду заходів з розшуку вказаних договорів, а також те, що допитаний в межах кримінального провадження № 12016100100005544 від 29.04.2016 як свідок Голова Правління ПрАТ «Полтавський ГЗК» заперечив факт підписання товариством договорів поруки із АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Фактично, в розпорядженні Фонду гарантування та його Уповноваженої особи були відсутні документи, які б підтверджували факт укладення Банком договорів поруки з ПрАТ «Полтавський ГЗК» та законність проведеного Банком списання коштів з рахунків ПрАТ «Полтавський ГЗК». 09.01.2023 рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 27 було затверджено зміни до Реєстру акцептованих вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом додаткового включення до Реєстру вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» в розмірі 3 433 143 434,76 грн та віднесення цих вимог до 9-ої черги. Таким чином, загальний розмір вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК», включених до дев`ятої черги Реєстру акцептованих вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит», становить 3 918 184 763,06 грн, що відповідає розміру заявлених вимог. У зв`язку із цим Фондом вказується, що ПрАТ «Полтавський ГЗК», не погодившись із рішенням Фонду № 27 від 09.01.2023, яким було визнано кредиторські вимоги позивача, подав позов про визнання вказаного рішення протиправним та його скасування. Відповідач зауважує, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» не відмовився від своїх вимог до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», натомість вимагає щоб саме Фонд гарантування відмовив позивачу у визнанні його вимог. В своїй позовній заяві ПрАТ «Полтавський ГЗК», цитуючи окремі пункти «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711, стверджує, що після затвердження Фондом змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» мав здійснити коригуючи проводки в бухгалтерському обліку Банку щодо кредитної заборгованості компаній, яка погашалась за рахунок коштів ПрАТ «Полтавський ГЗК». На думку відповідача, позовна заява ПрАТ «Полтавський ГЗК», фактично, не стосується законності рішення Фонду № 27 від 09.01.2023 чи спричинених цим рішенням наслідків, натомість позиція позивача зводиться до незгоди із проведеними АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в 2019 році коригуючими транзакціями, якими Банк поновив кредитну заборгованість, яка була погашена за рахунок коштів ПрАТ «Полтавський ГЗК». Тому відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що «заявлені позивачем позовні вимоги не можуть забезпечити поновлення порушених прав», а оскаржуване рішення Фонду «не стосується коригуючих операцій, які були здійснені АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в бухгалтерському обліку банку».
Додатково відповідач зазначив, що Положення № 3711 регулює питання обліку заборгованості неплатоспроможного банку перед його кредиторами та жодним чином не регулює питання бухгалтерського обліку заборгованості боржників неплатоспроможного банку. Обґрунтування «незаконності» оскаржуваного рішення Фонду базується не на нормах Законів чи підзаконних актів, а виключно на помилкових інтерпретаціях, які ПрАТ «Полтавський ГЗК» надає Положенню № 3711.
Окремо Фонд вказав, що відповідно до змісту позовної заяви, позивач вбачає порушення своїх прав не в оскаржуваному рішенні Фонду, а в тому, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в 2019 році здійснила виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 та провела сторнування (анулювання) операцій зі списання з рахунків ПрАТ «Полтавський ГЗК» коштів в рахунок погашення кредиторської заборгованості. При цьому, Фонд звертає увагу на те, що виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 відбувалось у справі за позовом ПрАТ «Полтавський ГЗК» та на виконання пред`явлених позивачем вимог, і на момент вчинення Банком цих дій вони були законними. А тому Фонд гарантування підкреслив, що рішення Фонду прийняте в 2023 році та не могло спричинити змін в обліку кредитної заборгованості АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які відбулись в 2019 році. Між вказаними подіями відсутній причинно-наслідковий зв`язок.
Крім того, відповідач вважає, що суть оскаржуваного рішення Фонду полягає в тому, що Уповноважена особа Фонду гарантування на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонд гарантування визнали та акцептували заявлені позивачем кредиторські вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Тобто, розмір вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які можуть бути задоволені в ліквідаційній процедурі Банку, збільшився на 3 433 143 434,76 грн. Тобто, по суті ПрАТ «Полтавський ГЗК» пред`явив кредиторські вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», підтримує ці вимоги (не відмовляється від цих вимог) і в судовому порядку вимагає від Фонду не визнавати його вимоги.
Також Фонд зауважив, що вважає, що єдиною реальною причиною поданого ПрАТ «Полтавський ГЗК» позову є не протиправність прийнятого Фондом рішення, а існування спору між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Максі капітал груп», яке придбало у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимог за кредитними договорами та пред`являє вимоги до ПрАТ «Полтавський ГЗК», як поручителя. При цьому, на думку відповідача, будь-які спори між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Максі капітал груп» повинні вирішуватись між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Максі капітал груп», а не в цій справі. Оскаржуване рішення Фонду гарантування не впливає на законність чи незаконність вимог ТОВ «Максі капітал груп» до ПрАТ «Полтавський ГЗК» (рішення Фонду взагалі не стосується правовідносин, що склались між ТОВ «Максі капітал груп» та ПрАТ «Полтавський ГЗК»). В межах зазначеного Фонд звернув увагу, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається існування відповідного спору між ТОВ «Максі капітал груп» та ПрАТ «Полтавський ГЗК», який вирішується в межах справи № 917/65/23.
Підсумовуючи викладені заперечення відповідач зазначив, що оскаржуваним рішенням Фонду не було порушено жодних прав чи законних інтересів ПрАТ «Полтавський ГЗК».
У зв`язку з повітряною тривогою, задля збереження життя і здоров`я та убезпечення відвідувачів, суддів та працівників апарату суду, враховуючи розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 № 3, судове засідання, призначене на 07.05.2025, не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі № 910/17788/23 призначено на 23.06.2025.
В судовому засіданні 23.06.2025 у справі оголошено перерву до 03.09.2025.
Представник апелянта в судовому засіданні 03.09.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 та прийняти нове про задоволення позовних вимог повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні 03.09.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення - залишити без змін. 
Представник третьої особи в судове засідання 03.09.2025 не з`явився. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою від 26.06.2025 про доставку електронного документа в електронний кабінет останньої. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3  ст. 120 ГПК України  суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
За змістом ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від третьої особи обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи, яку належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Також судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від третьої особи на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3  статті 263 ГПК України  не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 13.03.2001 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір № 036-01/Н, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод від 06.01.2004, 14.01.2004, 05.02.2004, 21.04.2008, банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті № 26004010780980, проводить розрахунки та касові операції по зазначеному рахунку за дорученням клієнта.
01.12.2004 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір № 211/04-01, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 (в подальшому з 19.08.2013 змінений на № 26058000078001/980, у зв`язку з реорганізацією відділення банку), у відповідності з інструкцією про порядок відкриття, використання та закриття рахунків в національній та іноземній валютах, затвердженою постановою НБУ від 12.11.2003 № 492, та надає клієнту міжнародну платіжну картку відповідно до заяви-анкети клієнта, яка є невід`ємною частиною даного договору, в якому визначається тип (вид) платіжної картки, її номер, а також здійснює всі операції по картрахунку, з використанням картки (її реквізитів), у відповідності з чинним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ, правилами платіжної системи VISA International, Mastercard International, які не суперечать нормативно-правовим актам НБУ та діючому законодавству України.
02.04.2007 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір № 211-07 на розрахунково-касове обслуговування, згідно з умовами якого, з урахуванням додаткових угод, банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (и) № 26004010211980 в гривні.
22.12.2011 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір банківського вкладу "Класичний" № 101, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод та додатків, у відповідності до умов договору про співробітництво від 23.06.2011 в якості забезпечення зобов`язань співробітників клієнта за кредитними договорами, клієнт надає банку суму грошових коштів, надалі "вклад", у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.
07.08.2015 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір про банківський строковий вклад №7, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод від 11.08.2015, 14.08.2015, 28.08.2015, 03.09.2015, клієнт надає банку грошові кошти, надалі "вклад", у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує проценти і повертає вклад, і нараховані на нього проценти згідно з умовами цього договору.
07.08.2015 між ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) укладено договір про банківський строковий вклад № 8, згідно з умовами якого, з урахуванням додаткових угод від 11.08.2015, 14.08.2015, 28.08.2015, 03.09.2015, 04.09.2015, клієнт надає банку грошові кошти, надалі "вклад", у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує проценти і повертає вклад і нараховані на нього проценти згідно з умовами цього договору.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Згідно з даним рішенням у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ "Банк "Фінанси та Кредит", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Банк "Фінанси та Кредит", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1703 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора АТ "Банк "Фінанси та Кредит", визначені Законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації врегулювання неплатоспроможності банків Валендюку В.С. з 05.09.2016.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 27.11.2017 № 5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ “Банк “Фінанси та Кредит” строком на два роки до 17.12.2019 включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, визначені Законом України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Валендюку В.С. строком на два роки до 17.12.2019 включно.
Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 05.04.2018 №993 звільнено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію АТ “Банк “Фінанси та Кредит” провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Валендюка В.С. та відкликано всі делеговані йому повноваження ліквідатора АТ “Банк “Фінанси та Кредит”. Також відповідно до зазначеного рішення з 06.04.2018 всі повноваження ліквідатора АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52,  52, 53 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Ірклієнку Ю.П.
Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2897 від 11.11.2019 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, відповідно до якого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ “Банк “Фінанси та Кредит” з 15.11.2019 призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхно С.С., якому делеговані всі повноваження ліквідатора АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, визначені Законом України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1513 від 13 серпня 2020 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 17 серпня 2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Грошову Світлану Василівну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені  Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.
Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 685 від 05 вересня 2022 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 06 вересня 2022 року призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчука Віталія Віталійовича, якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені  Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями  37,  38,  47-52,  521,  53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному  Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з  Законом  прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.
Позивач заявляв до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" наступні кредиторські вимоги, загальний розмір яких склав 3 918 184 763,06 грн:
- кредиторська вимога за договором про банківський вклад від 07.08.2015 № 7;
- кредиторська вимога за договором про банківський вклад від 07.08.2015 № 8;
- кредиторська вимога за договором банківського вкладу "Класичний" від 22.12.2011 № 101;
- кредиторська вимога за договором від 01.12.2004 № 211/04-1;
- кредиторська вимога за договором на розрахунково-касове обслуговування від 02.04.2007 № 211-07;
- кредиторська вимога щодо коштів на рахунку № 2604.6.000078002;
- кредиторська вимога за договором від 13.03.2001 № 036-01-Н.
Згідно з довідкою відповідача від 22.04.2016 № 9-071352/5518 до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку кредиторські вимоги позивача включено до дев`ятої черги вимог кредиторів у розмірі 485 041 328,30 грн АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Розмір кредиторських вимог ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" обґрунтовувано залишком грошових коштів позивача на рахунку у банку.
Не погоджуючись із розміром акцептованих кредиторських вимог та черговістю їх погашення позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про:
- зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” Валендюка В.С. акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” щодо розміру вимог ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” шляхом викладення їх в сумі 3 918 184   763,06 грн та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” в сумі 3 918 184  763,06 грн на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” Валендюка В.С. акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” щодо включення вимог ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” зміни, пов`язані із включенням вимог ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” до вимог кредиторів сьомої черги, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ”, пов`язані із включенням до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” вимоги ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” на суму 3 918  184 763,06 грн, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги.
Рішенням Господарського суду міста Києва в справ № 910/19560/16 від 25.10.2017 у задоволенні позовних вимог ПрАТ “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 910/19560/16 рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 було скасовано та прийнято нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО – ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” задоволено повністю.
Втім, постановою Верховного Суду від 11.12.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 910/19560/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 № 910/19560/16 рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено:
- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” щодо розміру вимог Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” (39800, Полтавська обл. м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідентифікаційний код 00191282) шляхом викладення їх в сумі 3 918 184 763 (три мільярди дев`ятсот вісімнадцять мільйонів сто вісімдесят чотири тисячі сімсот шістдесят три) грн 06 коп. та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” (39800, Полтавська обл. м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідентифікаційний код 00191282) в сумі 3 918 184 763 (три мільярди дев`ятсот вісімнадцять мільйонів сто вісімдесят чотири тисячі сімсот шістдесят три) грн 06 коп. на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” щодо включення вимог Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” (39800, Полтавська обл. м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідентифікаційний код 00191282) до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” зміни, пов`язані із включенням вимог Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” (39800, Полтавська обл. м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідентифікаційний код 00191282) до вимог кредиторів сьомої черги, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
          - зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ”, пов`язані із включенням до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства “БАНК “ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ” вимоги Приватного акціонерного товариства “ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ” (39800, Полтавська обл. м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідентифікаційний код 00191282) на суму 3 918 184 763 (три мільярди дев`ятсот вісімнадцять мільйонів сто вісімдесят чотири тисячі сімсот шістдесят три) грн. 06 коп., які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.08.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 910/19560/16 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"; відмовлено у задоволенні клопотання  Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.08.2019 відкрито касаційне провадження у справі №    910/19560/16 Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019. Відмовлено у задоволенні клопотання  Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16.
Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва  від 25.10.2017 у справі                                      № 910/19560/16 -   залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01.06.2022 постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі  № 910/19560/16 залишено без змін.
Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що незважаючи на скасування Верховним Судом постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, у зв`язку із запровадженням в банку ліквідаційної процедури та закриттям на підставі даної процедури всіх рахунків клієнтів банку, спірна сума у розмірі 3 433 143 434,76 грн на рахунки ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” не була повернута (лист від 17.11.2021 № 083-1707/21 Уповноваженої особи ФГВФО), а була зарахована на рахунок АТ “Банк “Фінанси та Кредит” “2909” “Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку”, що є протиправним, враховуючи Положення № 3711 та ст. 556 ЦК України.
В свою чергу, відповідач у відзиві вказував, що за час розгляду справи               № 910/19560/16, Банк здійснив продаж права вимоги до позичальників ПрАТ “Укренергозбут”, ТОВ “Кременчуцький шкірзавод”, ТОВ “Восток-Руда”, ТОВ “Торговий дім “Вагонзавод”, ПАТ “СВЗ”, ТОВ “Етьєн-Вест”, ПрАТ “ХЗКВ”, ТОВ НВП “Атол”, ТОВ “Промінек”, ПАТ “ПААЗ”, ПрАТ “АвтоКрАЗ”, ПАТ “Стаханівський завод технічного вуглецю”. Операції про списання з рахунків ПрАТ “Полтавський ГЗК” коштів в рахунок погашення вищевказаних кредитів було сторновано (анульовано) в 2019 році на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, яка на той момент набула законної сили. Через продаж прав вимоги за кредитами вищевказаних позичальників та закриття рахунків обліку кредитної заборгованості АТ “Банк “Фінанси та Кредит” був позбавлений можливості здійснити поворот виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та поновити сторновані операції. Тому, зважаючи на правову ситуацію, яка склалась, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ “Банк “Фінанси та Кредит” Паламарчуком В.В. було ініційовано внесення змін до Реєстру акцептованих вимог АТ “Банк “Фінанси та Кредит” щодо акцептування списаних з рахунків ПрАТ “Полтавський ГЗК” коштів.
Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27 від 09.01.2023  “Про затвердження змін до переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”” виконавча дирекція Фонду вирішила затвердити зміни № 50 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит””, акцептованих уповноваженою особою Фонду. Після затверджених змін загальна сума акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 3 433  143    434,76 грн та становитиме 34   612   502  611,59 грн.
Таким чином, загальний розмір вимог ПрАТ “Полтавський ГЗК”, включених до дев`ятої черги Реєстру акцептованих вимог АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, становив 3 918 184 763,06 грн, що відповідало розміру заявлених ПАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” вимог, в акцептуванні яких банком було відмовлено, а позивачем, у зв`язку з незгодою з такою відмовою, було ініційовано позовну заяву, яка розглянута в межах справи                        № 910/19560/16.
Як вже зазначалось, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначав й те, що оскаржуване рішення Фонду стосується виключно внесення змін до Переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит” і жодним чином не стосується корегуючих операцій, які були здійснені АТ “Банк “Фінанси та Кредит” в бухгалтерському обліку банку. Фонд гарантування не веде бухгалтерський облік неплатоспроможних банків, неплатоспроможні банки здійснюють його самостійно (банки хоча і знаходяться під керівництвом Уповноважених осіб Фонду, проте залишаються самостійними суб`єктами). Фонд вчергове звернув увагу, що між оскаржуваним рішенням Фонду та правом ПрАТ “Полтавський ГЗК” пред`являти вимоги до будь-яких осіб, яких позивач вважає своїми боржниками, відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Права вимоги ПрАТ “Полтавський ГЗК” до третіх осіб не виникають, не змінюються та не припиняються на підставі рішень Фонду гарантування.
Подібні за змістом доводи та заперечення наведені сторонами у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.
Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів акцентує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.
Звертаючись до суду позивач вказував, що в межах виконання рішень суду в справі № 910/19560/16 відповідачем не вчинено дій з повернення на рахунок позивача коштів у розмірі 3 433 143 434,76 грн, у зв`язку із скасуванням Верховним Судом постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, а було зараховано такі на рахунок АТ “Банк “Фінанси та Кредит” “2909” “Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку”.
При цьому, позовні вимоги про скасування Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27 від 09.01.2023 позивач обґрунтовував неправомірністю дій відповідача в частині вчинення в аналітичному обліку АТ “Банк “Фінанси та Кредит” зворотнього бухгалтерського запису у розмірі 3 433 143 434,76 грн, внаслідок якого, в аналітичному обліку банку на зазначену суму була відновлена заборгованість боржників банку за кредитними договорами, яка існувала до її погашення за рахунок коштів поручителя - ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”.
Втім, позивачем не враховано, що за час розгляду справи № 910/19560/16, Банк здійснив продаж права вимоги до позичальників ПрАТ “Укренергозбут”, ТОВ “Кременчуцький шкірзавод”, ТОВ “Восток-Руда”, ТОВ “Торговий дім “Вагонзавод”, ПАТ “СВЗ”, ТОВ “Етьєн-Вест”, ПрАТ “ХЗКВ”, ТОВ НВП “Атол”, ТОВ “Промінек”, ПАТ “ПААЗ”, ПрАТ “АвтоКрАЗ”, ПАТ “Стаханівський завод технічного вуглецю”. 
Операції про списання з рахунків ПрАТ “Полтавський ГЗК” коштів в рахунок погашення вищевказаних кредитів було сторновано (анульовано) в 2019 році на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, яка на той момент набула законної сили. На виконання вказаної постанови 08.07.2019 банк коригуючими транзакціями поновив кредитну заборгованість, яка була погашена за рахунок коштів ПАТ “Полтавський ГЗК”.
Проте, через продаж прав вимоги за кредитами позичальників, закриття рахунків обліку кредитної заборгованості АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, у зв`язку зі скасуванням Постанови ПАГС від 19.06.2019 № 910/19560/16, відповідач був позбавлений можливості здійснити поворот виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та поновити сторновані операції. 
За вказаних обставин, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ “Банк “Фінанси та Кредит” Паламарчуком В.В. було ініційовано внесення змін до Реєстру акцептованих вимог АТ “Банк “Фінанси та Кредит” щодо акцептування списаних з рахунків ПрАТ “Полтавський ГЗК” коштів на підставі оскаржуваного рішення.
На вказані обставини, як вважає судова колегія, правильно звернув увагу суд попередньої інстанції. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої.
Так, в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 910/19560/16, серед іншого, зазначено, що:
“Позивач в установлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " строк звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з кредиторськими вимогами про включення до реєстру кредиторів.
До акцептування позивачем заявлено кредиторські вимоги в розмірі 3918184763,06 грн, з яких: 2968132631,20 грн за договором про банківський вклад (депозит) №7 від 07.08.2015, 465608130,61 грн за договором про банківський вклад (депозит) №8 від 07.08.2015, 44739636,49 грн за договором про банківський вклад "Класичний" від 22.12.2011 №101, 370834,52 грн за договором №211/04-01 від 01.12.2004, 439299151,56 грн за договором на розрахунково-касове обслуговування №211-07 від 02.04.2007, 32178,68 грн за договором 036-01/Н від 13.03.2001, 2200 грн залишок коштів на рахунку, з яких були акцептовані вимоги на суму 485041328,30 грн: 44739636,49 грн за договором про банківський вклад "Класичний" від 22.12.2011 №101, 370834,52 грн за договором  від 01.12.2004 №211/04-01, 439299151,56 грн за договором на розрахунково-касове обслуговування від 02.04.2007 №211-07, 32178,68 грн за договором від 13.03.2001 №036-01/Н, 2200 грн залишок коштів на рахунку, а також 597327,05 грн за договором про банківський вклад (депозит) від 07.08.2015 №8. Неакцептованими, за розрахунками позивача, залишились його вимоги за договором про банківський вклад (депозит) від 07.08.2015 №7 на суму 2968132631,20 грн (еквівалент 130000000,00 доларів США, що на момент подачі заяви з кредиторськими вимогами розраховувався за курсом 2351,9276 грн за 100 доларів США), а також загалом за договором про банківський вклад (депозит) від 07.08.2015 №8 на суму 465608130,61 грн.
Водночас, до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Банку кредиторські вимоги позивача включено на суму 485041328,30 грн до дев`ятої черги вимог кредиторів з огляду на залишок грошових коштів  позивача на рахунку банку.
…
Встановлення дійсного розміру кредиторських вимог визначається шляхом обчислення суми, яка складається з акцептованих Банком вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” та розміру безпідставно списаних коштів з рахунків позивача саме і виключно за наведеними вище договорами поруки від 07.08.2015 №356, від 07.08.2015 №357, від 13.08.2015 №364, від 17.08.2015 №366, від 04.09.2015 №380, укладення яких в даному випадку неможливо встановити з огляду на неподання відповідачем-1 оригіналів цих договорів.
Разом з цим, з метою визначення розміру заявлених позивачем кредиторських вимог судом першої інстанції призначалась судова експертиза, за результатами якої, дослідивши умови договорів, банківські виписки та платіжні доручення, на питання чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” розмір кредиторських вимог експертами надано відповідь, що розмір кредиторських вимог відповідно до наявних у матеріалах справи документів документально обґрунтовано на суму 484 444 001,25 грн. Розмір кредиторських вимог за договорами від 07.08.2015 №7 і №8 на загальну суму 3 433 740 761,81 грн не відповідає даним банківських виписок. Документально підтвердити чи спростувати заявлений у позовних вимогах ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” розмір кредиторських вимог за цими договорами не вбачається за можливе.
В свою чергу, самостійно дослідивши виписки по рахункам, в яких відображено підстави списання коштів, апеляційний суд встановив, що відповідно до висновків експертів облік грошових коштів на балансі банку кредиторської заборгованості перед позивачем підтверджується в розмірі – 485 041 328,30 грн, з урахуванням того, що надані відповідачем-1 докази підтвердження наявності правових підстав списання коштів з депозитних рахунків позивача (надані договори банківського обслуговування, банківські виписки по особовим рахункам стосовно руху коштів, експертний висновок) є більш вірогідними доказами, в розумінні статті 79 ГПК України, ніж доводи позивача стосовно відсутності обумовлених законом підстав для списання відповідних коштів з депозитних рахунків позивача внаслідок фізичної відсутності договорів поруки.
Також судом встановлено, що договором про банківський вклад "Класичний" №101 від 22.12.2011, договором №211/04-01 від 01.12.2004, договором на розрахунково-касове обслуговування №211-07 від 02.04.2007, договором №036-01/Н від 13.03.2001 передбачено права банку щодо договірного списання відповідних спірних сум.
Крім цього, враховано, що за наслідками проведеної інвентаризації та встановлення фактичної відсутності договорів поруки порушено кримінальне провадження №2016100100005534 від 29.04.2016 за частиною 2 статті 364-1КК України та банк визнано потерпілим. Жодних вимог стосовно неукладеності вказаних правочинів або заперечення факту їх погодження в установленому порядку скаржником не заявлялось.
З урахуванням встановлених судами обставин, здійснених на підставі оцінки доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками про те, що вимоги позивача в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” Валендюка В.С. акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” щодо розміру вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” шляхом викладення їх в сумі 3 918 184 763,06 грн як незаконні та необґрунтовані не підлягають задоволенню.
…
Рішення правління Банку про віднесення позивача до переліку пов`язаних з Банком осіб станом на 01.09.2015 є доказом того, що на цю дату Банк, керуючись чинним на той час законодавством та інформацією щодо товариства як клієнта Банку, визнав товариство пов`язаною з Банком особою.
…
З урахуванням встановлених судами обставин та оцінки ними наявних в матеріалах справи доказів, суд погоджується з висновками  про те, що позивач є пов`язаною з АТ "Банк "Фінанси та кредит" особою та правомірність віднесення кредиторських вимог ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до дев`ятої черги, зокрема з огляду на недоведеність позивачем відсутності у нього статусу пов`язаної з банком особи у певний період часу, на що він посилався як на підставу своїх позовних вимог, та як наслідок про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” Валендюка В.С. акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” щодо розміру вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” шляхом викладення їх в сумі 3918184763,06 грн та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” в сумі 3918184763,06 грн на затвердження до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” Валендюка В.С. акцептувати та внести зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” щодо включення вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” зміни, пов`язані із включенням вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” до вимог кредиторів сьомої черги, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
За таких обставин та недоведеності позивачем підстав для внесення змін до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" пов`язані із акцептуванням та включенням до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" вимоги ТОВ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на суму 3918184763,06 грн, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги.
Розглянувши вимоги позивача стосовно зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", пов`язані із включенням до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вимог ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на суму 3918184763,06 грн, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги, апеляційний суд цілком обґрунтовано     дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для їх задоволення з огляду на їх передчасність, оскільки за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для віднесення вимог позивача до сьомої черги вимог кредиторів».
Зазначені висновки Верховного Суду є преюдиціальними для справи, що розглядається, в розумінні ст. 75 ГПК України, у зв`язку із чим приймаються судовою колегію до уваги. 
Позивачем зазначено, що акцептування ФГВФО кредиторських вимог ПрАТ “Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” до АТ “Банк “Фінанси та Кредит” у спірному розмірі 3 433 143 434,76 грн та внесення даної суми кредиторських вимог до Переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”, всупереч вказаному рішенню Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16, яке набуло законної сили, було, на його думку, здійснено ФГВФО лише у 2023 році на підставі оскаржуваного рішення ФГВФО № 27 від 09.01.2023 виключно з міркувань легімітизації власних протиправних дій по здійсненню зворотних бухгалтерських записів на підставі протиправної постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 та всупереч приписам Положення № 3711.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 Розділу І Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України 7 вересня 2017 року за № 1104/30972 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711, це Положення регулює процедури, що виникають в процесі виконання дій щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору, віднесення вимог кредиторів до певної черги, відхилення вимог кредиторів у разі непідтвердження їх фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також порядок задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.
Відповідно до п. 5 Розділу І Положення № 3711, у цьому останньому термін “кредитор” вживається в такому значенні - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
Отже, Положення № 3711 регулює питання обліку заборгованості неплатоспроможного банку перед його кредиторами та не регулює питання бухгалтерського обліку заборгованості саме боржників неплатоспроможного банку.
При цьому, необхідно відрізняти бухгалтерський облік неплатоспроможного Банку та Перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит”. Оскаржуване рішення Фонду стосується виключно внесення змін до Переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ “Банк “Фінанси та Кредит” і не стосується корегуючих операцій, які були здійснені АТ “Банк “Фінанси та Кредит” в бухгалтерському обліку банку, чого позивачем, в свою чергу, не доведено.
До наведених висновків дійшов і суд першої інстанції, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції та вважає їх такими, з огляду на відповідні фактичні обставини цієї справи та приписи Положення № 3711, що є вмотивованими.  
За п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду при здійсненні тимчасової адміністрації та ліквідації банків визначає  порядок складання  та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів. 
Отже, приймаючи до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 910/19560/16, з урахуванням норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення № 3711, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, при прийнятті оскаржуваного рішення, діяв у спосіб та відповідно до порядку визначеному чинними законодавством України.
Відтак доводи позивача щодо вчинення Фондом дій всупереч приписів Положення № 3711 не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
В свою чергу, судова колегія визнає слушними заперечення відповідача про те, що оскаржуване рішення Фонду, прийняте ним в 2023 році, не могло спричинити змін в обліку кредитної заборгованості АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які відбулись в 2019 році (станом на момент після набуття законної сили постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16).
Щодо питання способу захисту порушеного права колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 15 ЦК України  передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі №    914/1128/16, від 22.01.2019 у справі №    912/1856/16.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №    903/1030/19, постанові Верховного Суду від 02.08.2023 у cправі №    911/665/22.
Так, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у cправі №    911/614/20).
У постанові від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19 Верховний Суд визначив, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №    910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №    916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №    910/2861/18.
Згідно зі  статтею 5 ГПК України  здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
З урахуванням приписів ст. 5 ГПК України щодо можливості суду визначати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, колегія суддів зазначає, що суд попередньої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги не можуть забезпечити поновлення порушених прав, а отже обраний спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним у розумінні  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  
В межах вищенаведеного судова колегія вказує, що з огляду на закріплений в  статті 14 ГПК України  принцип диспозитивності господарського судочинства, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем (стаття 46 ГПК України), тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. В цій частині суд звертається до правового висновку в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. 
Обираючи спосіб захисту, як-то визнання протиправним та скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27 від 09.01.2023, позивачем в позові втілюється безпосередня мета, яку він прагне досягти, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Так, порушення своїх прав позивач вбачає саме в діях Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», яка в 2019 році здійснила протиправні дії щодо здійснення зворотних бухгалтерських записів.
Тим самим, позов фактично не стосується законності рішення Фонду                № 27 від 09.01.2023 чи спричинених цим рішенням наслідків, оскільки позиція позивача зводиться до незгоди із проведеними АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в 2019 році коригуючими транзакціями, якими Банк поновив кредитну заборгованість, яка була погашена за рахунок коштів ПрАТ «Полтавський ГЗК».
При  цьому, як вже зазначалось вище, операції про списання з рахунків ПрАТ “Полтавський ГЗК” коштів в рахунок погашення кредитів було сторновано (анульовано) в 2019 році на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, яка на той момент набула законної сили, а в подальшому права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до боржників банку та до ПрАТ «Полтавський ГЗК», як поручителя за кредитними договорами, за результатом організованого ФГВФО електронного аукціону 06.11.2020 були продані ТОВ «ФК «Максі капітал груп».  
Поряд із цим, спірним рішенням у справі, що переглядається, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Фондом визнано та акцептовано заявлені позивачем кредиторські вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом додаткового включення до Реєстру вимог ПрАТ «Полтавський ГЗК» в розмірі 3 433 143 434,76 грн та віднесені вимоги до 9-ої черги.
За таких обставин, за висновками колегії суддів, позивачем не доведено порушення Фондом прав чи законних інтересів ПрАТ «Полтавський ГЗК».
В той же час, висновки місцевого господарського суду про те, що заявлені позивачем позовні вимоги не можуть забезпечити поновлення порушених прав останнього є вмотивованими.
У зв`язку з наведеним доводи апелянта у цій відповідній частині критично оцінюються колегією суддів.   
Окрім вищенаведеного, слід зазначити наступне, в силу ст. 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Тобто, суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону у випадку, якщо дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
З урахуванням вказаного судова колегія зазначає, що при прийнятті цієї  постанови  суд апеляційної інстанції також керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.    
Відмовляючи у задоволенні позову суд попередньої інстанції здійснив оцінку доказів у їх сукупності та відмовив позивачу в задоволенні позову не лише з підстав обрання останнім неналежного способу захисту,  але й по суті спору, з висновками якого в цій частині погоджується й колегія суддів та вважає такі обґрунтованими. 
При цьому, за переконанням судової колегії звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував відповідних висновків суду першої інстанції по суті спору.
Отже, враховуючи вище викладені в цій постанові висновки щодо неефективності, в даному випадку, обраного позивачем способу захисту порушеного права та недоведеності ним порушення Фондом прав чи законних інтересів ПрАТ «Полтавський ГЗК», зважаючи, що у суду 1-ої інстанції були відсутні підстави для визначення у своєму рішенні такого способу захисту, який не суперечить закону, оскільки останній дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті, колегія суддів зазначає про вмотивованість висновку суду 1-ої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
З огляду на вказане, судом апеляційної інстанції відхиляються, як необґрунтовані, доводи апелянта про те, що викладені судом попередньої інстанції у оскаржуваному рішенні висновки щодо неефективного способу правового захисту порушеного права не відповідають встановленим обставинам даної  справи.   
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3  статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1  статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5  статті 236 ГПК України  визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що  оскаржуване рішення постановлено з неправильним застосуванням матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі                                  № 910/17788/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів в цілому. 
Згідно із  ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на  апелянта (позивача у справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі № 910/17788/23 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі                   № 910/17788/23 – залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат".  
4. Справу № 910/17788/23 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.09.2025.     

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак