Справа № 344/1771/24 
Провадження № 22-ц/4808/1264/25 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря        Струтинської Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Дунця Олександра Ярославовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Мелещенко Л.В. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного підприємства «Івано-Франківське племпідприємство» про стягнення коштів, збережених без достатніх правових підстав,
в с т а н о в и в:
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного підприємства «Івано-Франківське племпідприємство» про стягнення коштів, збережених без достатніх правових підстав.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 742130,00 грн. поворотної фінансової допомоги. За своєю правовою природою надання такої фінансової допомоги передбачає її повернення.
Між сторонами не було встановлено строку повернення таких коштів.
18 січня 2024 року нею направлено на адресу відповідача вимогу про повернення вказаних коштів. Однак, станом на час пред`явлення позову відповідачем таку не виконано.
Тому просила стягнути на свою користь з відповідача збережені кошти без достатніх правових підстав у сумі 742130,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Дунець О.Я. подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.
Зазначає, що в оскарженому рішенні суд дійшов висновку, що кошти у розмірі 742130 грн. перераховані відповідачу позивачем як поворотна фінансова допомога, не є отриманими ним безпідставно у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та не є такими, що підлягають поверненню. На думку скаржника, такий висновок є помилковим, адже цивільні правовідносини виникають не лише із договору, але і з дій осіб, спрямованих на виникнення таких правовідносин. Правова природа внесених коштів була чітко встановлена - поворотна фінансова допомога, тобто кошти, які підлягають поверненню. При цьому вся внесена позивачем сума поворотної фінансової допомоги використана відповідачем у своїй господарській діяльності.
Стверджує, що позивачем вносились особисті кошти як фізичною особою (а не як виконавчим органом юридичної особи), з чітко визначеним призначенням платежу - «поворотна фінансова допомога», правова природа яких передбачає їхнє повернення.
В рішенні зазначено, що позивач діяла недобросовісно з порушенням вимог чинного законодавства та статуту ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство», однак не вказано, які саме порушення було вчинено та якими доказами це підтверджується. Не зрозуміло також, яким чином судом встановлено відсутність необхідності у наданні поворотної фінансової допомоги юридичній особі. Суперечливість і недобросовісність поведінки позивача пояснюється судом лише тим, що вона здійснювала платежі протягом тривалого періоду без будь-якої необхідності, а на підтвердження такої поведінки суд посилається на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 04.08.2021 у справі №185/446/18 та від 11.01.2023 у справі №548/741/21. На думку скаржника, таке посилання суду є безпідставним, оскільки ця справа не є аналогічною із наведеними, в яких Верховним Судом зроблено відповідні висновки на підставі конкретних матеріалів справ, якими встановлено, що певні особи здійснювали поповнення карткових рахунків інших осіб без визначення призначення платежу, а згодом вимагали повернення перерахованих коштів. У цій же справі позивачем вносились особисті кошти на розрахунковий рахунок з чітко визначеним призначенням платежу - «поворотна фінансова допомога», правова природа яких передбачає повернення. Використання отриманих коштів відповідачем в своїй господарській діяльності підтверджує його згоду на отримання коштів.
Стверджує, що судом не враховано висновки Івано-Франківського апеляційного суду в аналогічному спорі, викладені в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 12.03.2024 у справі №344/18778/23 та практику Верховного Суду, на яку посилався суд апеляційної інстанції, та не спростовано їх і не зазначено мотиви їхнього неврахування.
Зазначає, що у цій справі, оскільки відповідачем заперечується факт наявності договорів про фінансову допомогу на зворотній основі, укладених між сторонами, а позивач підтверджує про відсутність таких договорів, то факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 742130,00 грн. у сукупності з тим, що відповідач відмовляється їх повертати, але при цьому не довів наявність інших правових підстав їх отримання, свідчить про те, що відповідач набув вказані грошові кошти без достатньої правової підстави. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Представник ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» - адвокат Шунтов О.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.
Стверджує, що судом першої інстанції встановлено, що позивач приступила до виконання обов`язків голови правління цього підприємства з 30 квітня 2024 року. З 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року нею було перераховано на поточний рахунок відповідача кошти у загальному розмірі 742130 грн. 85-ма платежами, призначення платежу – поворотна фінансова допомога. Позивача відсторонено від виконання повноважень голови правління Товариства з 12.12.2023 року до вирішення Загальними зборами акціонерів питання про припинення її повноважень. Обрано головою наглядової ради Товариства іншу особу, а директором - ОСОБА_2 , який 21 лютого 2024 року звернувся у поліцію із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом протиправних дій колишньої посадової особи - голови правління ОСОБА_1 у вигляді протиправного відчуження, з перевищенням повноважень та за заниженою вартістю нерухомого майна вказаного Товариства за наслідками укладення 22.11.2023 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень, просив визнати Товариство потерпілим у кримінальному провадженні. За наслідками розгляду вказаної заяви 07 березня 2024 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України. І після припинення повноважень голови правління позивач 18 січня 2024 року звернулася до відповідача з вимогою про сплату боргу, яка була залишена відповідачем без задоволення через безпідставність вимог.
Просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, яка є аналогічною цій справі.
Щодо тверджень апелянта про те, що ця справа не є аналогічною справам, висновки в яких застосував суд першої інстанції, та неврахування судом висновків Івано-Франківського апеляційного суду в аналогічному спорі, викладених в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 12.03.2024 у справі №344/18778/23, зазначає, що згідно ЦПК України обов`язковими до врахування є висновки Верховного Суду, а не апеляційного. Призначення платежу не має значення. У постанові від 17.04.2024 по справі №127/12240/22 Верховний Суд сформував чітку правову позицію про те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. І саме такі обставини є тотожними в цій справі.
Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат зазначає, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., докази чого долучені до відзиву.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін, стягнути з позивача на користь відповідача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта – адвокат Дунець О.Я. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» - адвокат Шунтов О.М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги з мотивів, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, зважаючи на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року перераховано на поточний рахунок ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» кошти у загальному розмірі 742130 грн. 85-ма платежами, призначення платежів: поворотна фінансова допомога, що підтверджується банківською випискою від 29 грудня 2023 року та розрахунком суми позову (а.с. 10-18).
18 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулося до ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» з письмово вимогою про сплату боргу на суму 742130 грн., яка залишилася без відповіді (а.с. 19-22).
Встановлено також, що 17 березня 2011 року було затверджено Статут ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» Загальними зборами акціонерів ВАТ «Івано-Франківське племпідприємство» (а.с. 50-62).
ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» складена фінансова звітність мікропідприємства (а.с. 63-64).
Відповідно до наказу від 30 квітня 2014 року №5-ка ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків голови Правління з 30 квітня 2014 року згідно рішення чергових Загальних зборів акціонерів ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» (Протокол №1/2014 від 30.04.2014) (а.с. 65).
Згідно Протоколу №3/23 засідання Наглядової ради ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» ОСОБА_1 з 12.12.2023 відсторонено від виконання повноважень голови Правління Товариства до вирішення Загальними зборами акціонерів питання про припинення її повноважень; призначено тимчасово виконуючим обов`язки голови Правління ОСОБА_3 (а.с. 66).
Відповідно до Протоколу №5/23 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» обрано головою Наглядової ради Човганюк Г.В., директором - ОСОБА_3 (а.с. 67).
21.02.2024 директор ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» Тучак Т.Д. звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якій просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати розслідування за фактом протиправних дій колишньої посадової особи - голови Правління Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківське племпідприємство» ОСОБА_1 у вигляді протиправного, з перевищенням повноважень та за заниженою вартістю відчуження нерухомого майна підприємства за наслідками укладення 22.11.2023 договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Павлісяком Т.Ю., зареєстрованого в реєстрі №1896; визнати Приватне акціонерне підприємство «Івано-Франківське племпідприємство» потерпілим у кримінальному провадженні (а.с. 68-69).
07 березня 2024 року на підставі вищевказаної заяви внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (а.с. 70).
Ухвалою від 09 травня 2024 року за клопотанням відповідача призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) чи підтверджуються за даними банківських виписок та регістрів бухгалтерського обліку операції з надання та повернення фінансової допомоги та у яких сумах? 2) чи відображено у складі статей балансу відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківське племпідприємство» станом на 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року заборгованість за операціями фінансової допомоги та у якій сумі? 3) чи підтверджується використання коштів, які надійшли на банківський рахунок, як фінансова допомога у господарській діяльності відповідача? 4) чи підтверджується за даними бухгалтерського обліку господарські операції з придбання рідкого азоту, якщо так, то в якій кількості та на яку суму? 5) чи підтверджується за даними бухгалтерського обліку господарські операції з продажу рідкого азоту, якщо так, то в якій кількості та на яку суму? Проведення експертизи доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 97-99).
10 червня 2024 року до суду надійшло клопотання судового експерта від 30 травня 2024 року №СЕ-19/109-24//7163-ЕК про надання додаткових матеріалів, необхідних для складання висновку експерта за результатами судової економічної експертизи, призначеної ухвалою від 09 травня 2024 року (а.с. 101-103).
18 липня 2024 року до суду надійшло повідомлення Івано-франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з неотриманням експертом відповіді на заявлене клопотання про надання додаткових матеріалів (а.с.129-131).
Експертиза у цій справі так і не була проведена. В ухвалі від 07 квітня 2025 року про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті зазначено, що представник відповідача пояснив, що клопотання про призначення експертизи на даний час подавати не будуть, не заперечив щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с. 158-159).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач діяла недобросовісно, з порушенням вимог чинного законодавства та Статуту ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство», оскільки перерахувала на рахунок Товариства кошти, знаючи, що між останнім та нею відсутнє зобов`язання (обов`язок) з перерахування та повернення коштів. Позивач добровільно сплачувала кошти, а тому її поведінка є суперечливою (тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). ОСОБА_1 перераховувала кошти відповідачу тривалий час, а саме більше п`яти років, регулярно, різними сумами, всього було здійснено 85 платежів, у призначеннях платежу позивач зазначала, що це поворотна фінансова допомога. Проте вона не була зобов`язана перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо надання поворотної фінансової допомоги, а також будь-яких інших зобов`язань. Її поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Таким чином, кошти у розмірі 742130,00 грн. не є отриманими відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та не є такими, що підлягають поверненню.
Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками, зважаючи на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої і другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частини перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Матеріалами справи встановлено, що договір про надання поворотної фінансової допомоги не був укладений, а отже зазначена правова підстава набуття коштів була відсутня.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно зі статтею 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження №14-175цс21)).
Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Предметом регулювання Глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18)).
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19 (провадження №12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження №14-175цс21) вказано, що відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту.
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року перераховано на рахунок ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» кошти у загальному розмірі 742130,00 грн. 85-ма платежами із зазначенням призначення платежу: «поворотна фінансова допомога».
Однак, саме по собі посилання у платіжних документах про поворотну фінансову допомогу не свідчить про укладення відповідного договору. Суду не надано доказів існування договірних відносин між сторонами.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив, що належних, допустимих і достатніх доказів на спростування отримання вказаних грошових коштів відповідач теж не надав. Від проведення судово-економічної експертизи на встановлення/спростування фактів отримання і використання вказаних коштів відповідач відмовився.
Відтак, правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачем з приводу переказу коштів у сумі 742130,00 грн., регулюються положеннями статті 1212 ЦК України.
Відсутність у відповідача обов`язку повернути позивачці грошові кошти за договором поворотної фінансової допомоги, який між ними не був укладений, не має правового значення при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів як безпідставно набутих, тобто з інших правових підстав.
Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №357/9126/22 (провадження №61-7317св23).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач діяла недобросовісно, з порушенням вимог чинного законодавства та Статуту ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство», її поведінка є суперечливою (тобто вона перерахувала на рахунок Товариства кошти, знаючи, що між останнім та нею відсутнє зобов`язання (обов`язок) з перерахування та повернення коштів; вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків, а згодом вимагала повернення таких).
Однак, апеяційний суд з такими висновками не погоджується.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
Тлумачення статей 1212, 1215 ЦК України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.
В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Неодноразове перерахування грошових коштів між сторонами протягом тривалого часу (всього 85 платежів протягом більше 5-ти років – з 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року) із зазначення в якості призначення платежу «поворотна фінансова допомога», використання таких підприємством у своїй діяльності, про що свідчать виписки по рахунку (а.с. 91-93), відсутність заперечень і зауважень, будь-яких дій, з яких би вбачалась незгода відповідача з отриманням коштів саме із вказаним призначенням та відсутність доказів на підтвердження того, що зазначене вчинено позивачем під впливом помилки, обману чи насильства очевидно свідчить про добровільність таких дій та їх цілеспрямований характер і про те, що такі дії вчинялися сторонами не помилково, а усвідомлено та виключно в силу правовідносин, які склалися між ними та передбачали надання та повернення грошових коштів.
А встановивши, що ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» не виконало вимогу ОСОБА_1 від 18 січня 2024 року про повернення грошових коштів у розмірі 742130 грн., апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, застосувавши до спірних правовідносин положення глави 83 ЦК України.
Що стосується посилань відповідача на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 17.04.2024 по справі №127/12240/22 про те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів, то така не є ревелантною до цієї справи. Висновок Верховного Суду стосувався переказу грошових коштів фізичною особою на банківський картковий рахунок іншої фізичної особи за домовленостями між ними і без призначення платежу. В той час як у справі, що переглядається, ОСОБА_1 з 30 квітня 2014 року приступила до виконання обов`язків голови Правління ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» згідно рішення чергових Загальних зборів акціонерів (Протокол №1/2014 від 30.04.2014) (а.с. 65), а згідно Протоколу №3/23 засідання Наглядової ради була відсторонена від виконання повноважень голови Правління Товариства з 12.12.2023 до вирішення Загальними зборами акціонерів питання про припинення її повноважень. Тобто здійснювала перерахування спірних грошових коштів на рахунок ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» з 28 серпня 2018 року по 05 грудня 2023 року як голова Правління вказаного Товариства для ведення ним своєї господарської діяльності, і зазначала, що така фінансова допомога товариству підлягає поверненню, хоча відповідний договір і не був укладений. Тому безпідставні твердження відповідача і суду першої інстанції про те, що позивач знала і допускала, що такі кошти не будуть повернуті.
Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2025 року у справі №910/1599/25.
Доказів на спростування того, що вказані кошти вносилися на розвиток товариства і вся внесена позивачем сума поворотної фінансової допомоги використана ним у своїй господарській діяльності, відповідачем не надано, судово-економічна експертизи у цій справі, на вирішення якої було постановлено, зокрема, питання №3 «чи підтверджується використання коштів, які надійшли на банківський рахунок як фінансова допомога, у господарській діяльності відповідача?», так і не була проведена з ініціативи самого відповідача.
18.01.2024 ОСОБА_1 направила ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» вимогу про сплату боргу на суму 742130 грн. Однак, така виконана не була.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Тому безпідставними є і доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2025 року необхідно скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з ПрАТ «Івано-Франківське племпідприємство» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 742130 грн.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено 7421,30 грн. судового збору, за подання апеляційної скарги вона сплатила 11132 грн. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, на її користь підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у повному обсязі, тобто в розмірі 18553 грн. 25 коп. (7421,30 + 11132).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Дунця Олександра Ярославовича задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного підприємства «Івано-Франківське племпідприємство» про стягнення коштів, збережених без достатніх правових підстав, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного підприємства «Івано-Франківське племпідприємство» (ЄДРПОУ 00699514, місцезнаходження: 76018 м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, буд. 2а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 742130 (сімсот сорок дві тисячі сто тридцять) грн. 00 коп., а також 18553 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 25 коп. сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       
Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                       Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2025 року