УХВАЛА
 
11 вересня 2025 року                                                 
м. Київ
 
справа № 552/6958/24
провадження № 61-10196ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради 
на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у справі 
за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація 
№ 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Управління майном комунальної власності міста, про визнання особи такою, 
що втратила право користування жилим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
05 серпня 2025 року Курнакова Н. О., яка зазначала, що діє в інтересах Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради, засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у цій справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.
 
01 вересня 2025 року Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради, засобами поштового зв`язку, повторно звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду 
від 10 липня 2025 року у цій справі. 
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення, у якому представник заявника зазначає, що копію оскаржуваної постанови Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради отримало 18 липня 2025 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини 
судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) 
без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється 
з дня складення повного судового рішення.
 
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У порушення зазначеного представником заявника не надано до касаційної скарги доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, що унеможливлює вирішення судом питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Отже, Управлінню майном комунальної власності Полтавської міської ради необхідно надати суду докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції саме 18 липня 2025 року, як зазначено в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скаргу з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу 
в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої                             статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці
у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду 
від 06 листопада 2023 року в справі № 607/16725/22, від 30 листопада 2023 року 
в справі № 530/1297/21, від 26 грудня 2023 року у справі № 758/113/23).
 
Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам.
 
Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, посилається 
на постанову Верховного Суду, однак вказані посилання не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки заявник не вказує яку саме норму права застосовано судом без урахування висновку щодо застосування такої норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
За таких обставин відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати Управлінню майном комунальної власності Полтавської міської ради строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2025 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали будуть застосовані наслідки, передбачені частиною третьою статті 393 ЦПК України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               В. В. Сердюк