П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/1107/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.  

30 вересня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Пращерук М. О., 
представника позивача - Верещак В.М.; 
представника відповідача - Зубченко О.В.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради,  за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
у січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення 11 сесії Житомирської обласної ради від 14.07.2022 року №432 щодо питання №25 про призначення директора комунального підприємства "Готельний комплекс "Україна" Житомирської обласної ради.
Аргументуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що в порядку цивільного судочинства всіма судовими інстанціями, включно з Верховним Судом, розглядалась справа №296/4221/21 й згідно остаточного рішення у цій справі було визнано незаконним розпорядження голови Житомирської обласної ради Федоренка В.І. від 22.01.2021 року №144-К про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора КП "Готельний комплекс "Україна" Житомирської обласної ради, без поновлення його на роботі з огляду на те, що на цю посаду під час розгляду справи в суді рішенням 11 сесії Житомирської обласної ради від 14 липня 2022 року №432 призначено іншу особу - депутата обласної ради ОСОБА_2 .
Вказував,  що оскільки це рішення Житомирської обласної ради від 14.07.2022 року №432 не визнане недійсним і питання його законності в суді не розглядалось, питання поновлення його на роботі поставлене в залежність від визнання у судовому порядку недійсним рішення Житомирської обласної ради від 14.07.2022 року №432 про призначення ОСОБА_2 директором КП "Готельний комплекс "Україна".
Обґрунтовуючи вимогу про визнання протиправним та скасування рішення обласної ради від 14.07.2022 року №432 в частині призначення директора КП "Готельний комплекс "Україна", позивач доводить, що дане рішення є протиправним та прийняте з порушенням Регламенту обласної ради VІІІ скликання:
- розпорядження про скликання сесії було оприлюднене з порушенням встановленого Регламентом десятиденного строку до початку відкриття сесії;
- заява ОСОБА_2 була подана за 4 дні до відкриття сесії, тоді як пропозиції до проєкту порядку денного мають бути внесені не пізніше як за 15 робочих днів до відкриття сесії;
- проєкт рішення був оприлюднений 12.07.2022 року, а засідання комісії відбулось 11.07.2022 року, проте засідання комісії має передувати поданню до комісії проєкту рішення;
- проєкт рішення був оприлюднений лише за 2 дні до відкриття сесії, хоча за Регламентом мав оприлюднюватись не пізніше як за 10 робочих днів до її відкриття;
- жодної аргументації розгляду питання, жодних порівнянь в кандидатах на посаду не надавалось;
- на засіданні постійної комісії з питань комунальної власності та майнових відносин від 11.07.2022 року (протокол №25) було розглянуто питання 29 про призначення ОСОБА_2 директором КП "Готельний комплекс "Україна" Житомирської обласної ради, а в протоколі 11 сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради від 14.07.2022 року зазначено питання "Про призначення директора КП "Готельний комплекс "Україна" Житомирської обласної ради", що по суті є різними питаннями, оскільки призначення ОСОБА_2 – це особисте питання особи, що підтверджує його заява, а призначення директора комунального підприємства – це вибір кандидатури за результатами конкурсу.
- призначення на посаду ОСОБА_2 відбулось без проведення конкурсу, хоча Закон України "Про правовий режим воєнного часу" не передає повноважень сесії обласної ради призначати керівника комунального підприємства без проведення конкурсу;
- допущені відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскарженого рішення порушення Регламенту є істотними та такими, що стосуються саме процедури ухвалення такого рішення, а тому не породжують правових наслідків для дійсності такого рішення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначене судове рішення прийняти нову постанову - про задоволення позову.
В обґрунтування заявленого зазначив, що призначення ОСОБА_2 це особисте питання особи і це підтверджує його заява, а призначення директора комунального підприємства це вибір кандидатури директора за результатами конкурсу.
Питання «Про призначення директора комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради» не було розглянуто на засідання постійної комісії з питань комунальної власності та майнових відносин від 11.07.2022 року всупереч Регламенту.
Вказував, що станом на 08.07.2022 року та 14.07.2022 року виконуючим обов`язки директора комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради був ОСОБА_3 .
Постановою Житомирського апеляційного суду 18.04.2022 вирішено Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано незаконним розпорядження голови Житомирської обласної ради Федоренка В. І. №144-к від 22.04.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради. 
Засідання Житомирської обласної ради 14.07.2024 носило характер закритого типу. Виставляючи єдину кандидатуру депутата ОСОБА_2 з єдиною підставою його особиста заява-бажання стати директором підприємства.
Житомирська обласна рада всупереч встановленого порядку прийняла незаконне рішення. Такі дії Відповідача розцінюю як зловживання своїми правами, що порушує право на працю.
29.08.2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Житомирської обласної ради. У поданому відзиві представник вказав, що трудові відносини з ОСОБА_1 , як виконуючим обов`язки керівника комунального підприємства, мали тимчасовий, строковий характер і такий строк був обумовлений настанням певної події (обставини), зазначеної в наказі про призначення, а саме: згідно розпорядження голови Житомирської обласної ради від 21.04.20250 року №132-к ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки КП "Готельний комплекс "Україна" тимчасово, з 22.04.2020 року до призначення керівника обласною радою, отже з 15.07.2022 року - часу призначення ОСОБА_2 директором зазначеного підприємства, трудові відносини з позивачем припинилися на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Відповідач послався на норму частини 5 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на спростовання доводів позивача про необхідність застосування конкурсної процедури призначення керівника комунального підприємства.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник відповідача заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 17.07.2024 року було залишено без змін постанову Житомирського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі №296/4222/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради, Комунального підприємства "Готельний комплекс "Україна" Житомирської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Житомирської обласної ради Федоренка В. І. від 22 квітня 2021 року № 144-к про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора КП "ГК "Україна"; про поновлення позивача на посаді виконуючого обов`язки директора КП "ГК "Україна" з 22 квітня 2021 року та стягнення з Житомирської обласної ради на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 22 квітня 2021 року до дня поновлення на роботі.
З наведеної постанови суду касаційної інстанції вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 29.11.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.04.2022 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову: визнано незаконним розпорядження голови Житомирської обласної ради Федоренка В. І. від 22 квітня 2021 року № 144-к про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора КП "ГК "Україна" Житомирської обласної ради. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року постанову Житомирського апеляційного суду від 18.04.2022 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради, КП "ГК "Україна" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В подальшому, постановою суду апеляційної інстанції від 24.04.2024 року, яка залишена без змін Верховним Судом 17.07.2024 року, рішення суду першої інстанції від 29.11.2021 року було скасоване у частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради про поновлення на роботі відмовлено. Стягнуто з КП "ГК "Україна" Житомирської обласної ради на користь   ОСОБА_1 1294971,06 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
При розгляді цивільної справи судами було встановлено, що ОСОБА_1 працював директором КП "ГК "Україна" на підставі контракту з 21 січня 2014 року, а у зв`язку із закінченням контракту 22 квітня 2020 року його було призначено виконуючим обов`язки директора вказаного підприємства до призначення директора підприємства.
Саме за наведених обставин ухвалювалось відповідачем оскаржуване рішення у цій справі.
Крім того, незважаючи на встановлені судом порушення під час звільнення ОСОБА_1 , судами було зроблено висновок про неможливість поновлення позивача на роботі, яка зумовлена строковим характером трудових відносин його з підприємством та настанням моменту, з яким пов`язується безумовне припинення таких правових відносин.
Рішенням пленарного засідання 11 сесії VIII скликання Житомирської обласної ради від 14 липня 2022 року № 432, серед інших подібних призначень, директором КП "Готельний комплекс "Україна" було призначено ОСОБА_2 .
Вказане рішення позивач вважає протиправним з підстав, зазначених у позові.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР (в редакцій, діючій на час прийняття оскарженого рішення) передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Згідно з ч.4 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених ч.2 ст21 Закону України "Про культуру" (п.20 ч.1 ст.43 Закону №280/97-ВР).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Житомирська обласна рада є власником Комунального підприємства "Готельний комплекс "Україна", отже питання правомочностей щодо призначення і звільнення керівника вказаного підприємства належить до компетенції обласної ради.
Як передбачено ч.5 ст.10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року №389-VIII (в редакції, діючій на час прийняття спірного рішення), у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Положеннями абз.3 ч.9 ст.9 зазначеного нормативного акта визначено, що у період дії воєнного стану сільський, селищний, міський голова може призначати осіб на посади та звільняти з посад в органах місцевого самоврядування, керівників комунальних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного органу місцевого самоврядування, у порядку, визначеному частинами п`ятою, шостою статті 10 цього Закону.
Отже, норма абз.3 ч.9 ст.9 Закону №389-VIII стосується повноважень саме органів місцевого самоврядування нижчого рівня, тобто сільських, селищних та міських рад.
Натомість, норма ч.5 ст.10 названого Закону чітко окреслює право голови обласної ради призначати керівника комунального підприємства без обов`язкового застосування конкурсної процедури.
В сукупності з приписами п.20 ч.1 ст.43 Закону №280/97-ВР призначення такого керівника здійснюється виключно на пленарних засіданнях обласної ради.
У спірному випадку, коли йдеться про призначення керівника комунального підприємства обласною радою, застосовується ч.5 ст.10 Закону №389-VIII, яка прямо надає обласним радам право здійснювати такі призначення без конкурсу в умовах воєнного стану. Тому абз.3 ч.9 ст.9 цього Закону не регулює спірну ситуацію і не підлягає застосування у даному випадку.
Отже, зазначене вище спростовує доводи позивача про те, що призначення ОСОБА_2 в позаконкурсному порядку не відповідає положенням Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Доводи апелянта про те, що спірне рішення створює перешкоди для його поновлення на роботі колегія суддів до уваги не бере, з огляду на те відповідач, як орган місцевого самоврядування, у зв`язку з вакантною посадою директора КП "Готельний комплекс "Україна", скористався законодавчо закріпленим за ним правом самостійно вирішувати питання призначення керівника комунального підприємства, яке є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Апеляційний суд також зауважує, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 був призначений на посаду директора КП "Готельний комплекс "Україна" на підставі строкового контракту, зі спливом строку дії якого відповідач 22.04.2020 року призначив позивача виконуючим обов`язки керівника цього підприємства до призначення директора.
Таким чином, призначення позивача виконуючим обов`язки директора комунального підприємства обмежувалось чітко визначеною подією - призначенням директора цього підприємства.
Враховуючи зазначене вище слідує, що призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора було тимчасовим, до закінчення процедури погодження та призначення нового керівника комунального підприємства.
В той же час, від часу звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки до призначення ОСОБА_2 директором КП "Готельний комплекс "Україна" зміна виконуючих обов`язки керівника вказаного підприємства відбувалася декілька разів, про що свідчать дані з ЄДРПОУ, і жодна з цих осіб не стверджувала, що призначення ОСОБА_2 директором підприємства порушує їх права на працю.
Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 17.07.2024 року у справі №296/4222/21, неможливість поновлення позивача на роботі зумовлена строковим характером його трудових відносин (а.с.29-35).
Відповідно до цього, контракт діє до призначення нової особи уповноваженим органом і ці повноваження не прив`язуються до факту законності або незаконності звільнення позивача. Реалізація такого повноваження можлива зі сторони власника підприємства у будь-який момент.
І навіть скасування в судовому порядку розпорядження голови Житомирської обласної ради Федоренка В.І. від 22.04.2021 року №144-к про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора не змінює управлінську ситуацію на підприємстві, оскільки остаточним судовим рішенням у справі №296/4222/21 питання про поновлення ОСОБА_1 не вирішувалось.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про порушення відповідачем Регламенту обласної ради VIII скликання, як підстави для визнання протиправним та скасування оскарженого рішення Житомирської обласної ради.
Так, у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №804/639/18 зазначено, що "у відповідності до приписів статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому, колегія суддів наголошувала на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, проте звернула увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття".
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.12.2019 та від 13.04.2022 у справі №806/1243/17.
Так, апелянт вважає, що призначення ОСОБА_2 директором КП "Готельний комплекс "Україна" відповідач здійснив з порушенням процедури прийняття рішення, встановленої Регламентом Житомирської обласної ради. На думку апелянта, протиправні дії з боку відповідача, які порушують його права, мали місце виключно під час проведення процедурних заходів щодо прийняття оскарженого рішення.
Водночас, всупереч положенням ст.71 КАС України, позивач не довів, яким чином недотримання відповідачем Регламенту Житомирської обласної ради порушило безпосередньо права позивача.
Хоча позивач утримався від голосування з питання призначення ОСОБА_2 директором, що є його безпосереднім правом, водночас протокол 11 сесії пленарного засідання обласної ради від 14.07.2022 року не містить інформації що ОСОБА_1 висловлював будь-які зауваження щодо процедури та з мотивів голосування, пояснення, зауваження, запитання, пропозиції тощо.
Призначення нового директора саме по собі не є порушенням прав позивача, оскільки останній вже не мав автоматичних прав на продовження роботи на цій посаді з огляду на те, що станом на день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення контракт з позивачем не був продовжений і у відповідача не існувало юридично закріпленого обов`язку поновити позивача на роботі. Визнання незаконним звільнення позивача не зумовлює таких наслідків. Відповідальністю за таке звільнення судом визнано стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку. І суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача щодо призначення нового керівника комунального підприємства, визнаючи існування обов`язку поновлення ОСОБА_1 на роботі, якого об`єктивно не існує. Житомирська обласна рада як титульний власник комунального майна не була обтяжена будь-яким юридичним обов`язком по відношенню до ОСОБА_1 як колишнього директора КП "Готельний комплекс "Україна" при вирішенні питання призначення іншої особи на цю посаду.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що існування будь-яких ймовірних процедурних порушень, про які зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , не може бути підставою для скасування рішення від 14.07.2022 року №432, оскільки при його прийнятті Житомирська обласна рада реалізувала свої дискреційні повноваження в частині призначення керівника комунального підприємства, не зачіпаючи прав позивача на працю.
Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач діяв упереджено по відношенню до позивача.
Згідно з положеннями ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, апелянтом не наведено та не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин допущення Житомирською обласною радою протиправних дій при прийнятті оскаржуваного рішення та дійсного порушення його прав, свобод або інтересів таким рішенням.
Колегія суддів акцентує увагу, що відсутність факту порушення прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , адже завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист та відновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів особи, чого не можливо досягти без підтвердження (доведення) реальних фактів їх порушення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 30 вересня 2025 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.