Дата документу 21.10.2025 Справа № 336/2223/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/2223/25         Головуючий у І інстанції: Савеленко О. А.
Провадження № 22-ц/807/1739/25         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 жовтня 2025 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кочеткової І.В.,
        Трофимової Д.А.,
секретар: Камалова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Говіної Лариси Володимирівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Мазур О.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Центральний ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі, який у подальшому був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022. Від шлюбу мають доньку – ОСОБА_3 . З народження донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. 
Позивач зазначав, що з моменту народження доньки відповідач ніколи її не бачив, не забирав з пологового будинку, не цікавився фактом її народження, станом здоров`я, не бере участі в її вихованні та не сплачує аліментів ні на утримання дитини, ні на утримання матері дитини, що стягнуті відповідним рішенням суду. 
На виконання рішення суду про стягнення аліментів були відкриті виконавчі провадження №74985080 та №74984986. Разом з тим, за заявою стягувача вказані листи були їй повернуті на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Стягнення за цей час не проводилися, витрати виконавчого провадження не стягнуті. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом про стягнення аліментів на утримання дитини - 47173,07 грн (ВП №74985080), залишок нестягненої суми за виконавчим документом про стягнення аліментів на утримання позивачки - 47173,07 грн (ВП №74984986). 
На теперішній час виконавчі листи пред`явлені повторно. На виконанні Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №77106752 з виконання виконавчого листа № 336/4066/23, виданого 08.04.2024 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини та виконавче провадження № 77106934 з примусового виконання виконавчого листа № 336/4066/23, виданого 08.04.2024 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів на користь позивача на її утримання. 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 20.02.2025 (ВП №77106752) розмір заборгованості відповідача складає 63638,53 грн. Розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 станом на 20.02.2025 (ВП №77106934) складає 75588,48 грн. 
Від виконання рішення суду відповідач ухиляється. 
02.02.2025 ОСОБА_1 вперше перерахував позивачу на її картковий рахунок 4984,95 грн та 6965 грн в рахунок сплати аліментів на дитину та заборгованості з аліментів. 
З рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 13.12.2024, яке набрало законної сили 27.03.2024, у справі № 336/4066/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в режимі відеоконференцзв`язку пояснив суду, що дійсно дізнався про народження дитини через застосунок «Дія», бо в той час перебував на заробітках у Польщі та не спілкувався з позивачем. Згоден сплачувати аліменти на карту позивача, але вона не повідомляє її номер. Зазначив, що згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі 11000 грн щомісяця. 
Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/8170/23 від 29.04.2024, що набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя, орган опіки та піклування виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 веде підприємницьку діяльність, перебуває за кордоном, а саме у Республіці Польща. Тому, на думку позивача, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 146723,90 грн.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2   просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 67386,99 грн. за період з 05.05.2023 до 20.02.2025 та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 79336,91 грн за період з 05.05.2023 до 20.02.2025.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 63638,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання в сумі 75588,48 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1393,90 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 8550 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Говіної Л.В. через підсистему «Електронний суд» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що адвокат Мазур О.С. не мала повноважень підписувати позовної заяви від імені ОСОБА_2 , оскільки договір про надання правничої допомоги не підписаний головою адвокатського об`єднання.
Крім того, зазначає, що в рядку «Червень 2024» стовпчика «Розмір аліментів, визначений у виконавчому документі» державним виконавцем вказана сума 50195,98 грн.Разом з тим, у цьому ж рядку стовпчика «Сума аліментів, яка підлягає стягненню» державним виконавцем зазначена сума у розмірі 50195,98, а також зазначена сума міститься у стовпчику «Заборгованість на 30 число поточного місяця».
З розрахунку заборгованості із сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 77106934 від 20.02.2025 встановлено, що головним державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) Кисліциною Ю.Д. також аналогічно неправильно здійснюється розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження № 77106934, так як в рядку «Червень 2024» стовпчика «Розмір аліментів, визначений у виконавчому документі» державним виконавцем вказана сума 50195,98 грн.Разом з тим, у цьому ж рядку стовпчика «Сума аліментів, яка підлягає стягненню» державним виконавцем зазначена сума у розмірі 50195,98, а також зазначена сума міститься у стовпчику «Заборгованість на 30 число поточного місяця».
Окремо, звертає увагу, що згідно з доданим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 74984986 від 05.06.2024, заборгованість станом на 05.06.2024 складає 47173,07 грн, аналогічна інформація про розмір заборгованості міститься на відмітці, в якій зазначено, зокрема, залишок нестягненої суми у розмірі 47173,07 грн.Згідно з доданим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 74985080 від 05.06.2024, заборгованість станом на 05.06.2024 складає 47173,07 грн, аналогічна інформація про розмір заборгованості міститься на відмітці, у якій зазначено, зокрема, залишок нестягненої суми у розмірі 47173,07 грн.
При цьому, вказані суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 47173,07 грн не містяться у розрахунках заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 77106752 та виконавчого провадження № 77106934 від 04.08.2025 та від 20.02.2025.При цьому, згідно з виконавчим листом № 336/4066/23, виданим 08.04.2024Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 05.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.
Натомість, у рядку «Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження», починаючи з червня 2024 року до січня 2025 року у стовпчику вказаний сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження, який складає 0 грн. Але наступні розрахунки видані станом на 08.05.2025 суперечать попереднім, долученим до позову.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Мазур О.С. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Мазур О.С. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 225, 227, 228). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що він не сплачував аліментів з поважних або не залежних від нього причин,виходив з того, що розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 63638,53 грн за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дитини та в сумі 75588,48 грн за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком в частині, що стосується стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення аліментів на утримання дитини –  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вважає посилковим стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення аліментів на утримання матері дитини з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, який на момент звернення до суду розірваний на підставі рішення суду. Від шлюбу мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/4066/23 від 13.12.2023 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 05.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 05.05.2023 і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набрало законної сили 27.03.2024. 
Про свій обов`язок щодо сплати аліментів за вищевказаним рішенням суду ОСОБА_1 достовірно знав, оскільки звертався до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргу, яка в подальшому залишена без задоволення.
Позивач 28.10.2023 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .
На виконання рішення суду ОСОБА_2 08.04.2024 видано два виконавчі листи.
24.05.2024 на підставі заяв представника ОСОБА_4 державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) відкриті виконавчі провадження: ВП № 74985080 з примусового виконання виконавчого листа щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини та ВП №74984986 з примусового виконання виконавчого листа щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 до досягнення дитиною трирічного віку.
27.05.2024 до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) від представника ОСОБА_2 надійшли заяви про повернення вищевказаних виконавчих документів.
Постановою державного виконавця у ВП № 74985080 від 05.06.2024 на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 336/4066/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини повернуто стягувачу. Як зазначено у постанові державного виконавця залишок нестягнутої суми за виконавчим листом складає 47173,07 грн.
Крім того, постановою державного виконавця у ВП № 74984986 від 05.06.2024 повернуто стягувачу на підставі її заяви виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.
З розрахунків заборгованості, здійснених державним виконавцем на дату повернення виконавчих документів, станом на 05.06.2024 встановлено, що за період перебування виконавчих листів на виконанні, ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 не сплачував, у зв`язку з чим, виникла заборгованість в сумі 47173,07 грн за кожним виконавчим листом.
Повторно на виконання до Центрального ВДВС у місті Запоріжжі вказані виконавчі листи подані ОСОБА_2 05.02.2025, про що свідчать постанови про відкриття виконавчих проваджень № 77106752 та № 77106934 від 10.02.2025.
Після відкриття виконавчих проваджень 10.02.2025 ОСОБА_1 здійснив декілька платежів щодо сплати заборгованості зі сплати аліментів на рахунок ОСОБА_2 : в сумі 4300 грн - 03.03.2025, в сумі 5010 грн - 02.02.2025, 6000 грн - 01.03.2025, 01.04.2025 - в сумі 3000 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконував обов`язку щодо сплати аліментів до повторного пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
З розрахунків заборгованості, здійснених державним виконавцем, станом на 20.02.2025, встановлено, що заборгованість у ВП № 77106752 складає 63638,53 грн, у ВП № 77106934 - 75588,48 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).
Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:
«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;
учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.
невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;
стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;
розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;
при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованістьза аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Обраховуючи розмір пені зі сплати аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції правильного врахував правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року, в якому викладено формулу розрахунку загальної суми пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+….(Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Доводи апеляційної скарги про недостовірність розрахунків заборгованості, складений державним виконавцем, колегія суддів не приймає, оскільки ОСОБА_1 їх не оскаржував у передбаченому законом порядку. 
Так, згідно з ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447-1 ЦПК України).
Твердження ОСОБА_1 про те, що позивач навмисно штучно створила заборгованість за виконавчими листами, пред`явивши їх до органу виконавчої служби тільки 10.02.2025 є неспроможними, оскільки передбачений сімейним законодавством обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання його дитини не залежить від відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, яким визначено розмір аліментів та період їх стягнення.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не заперечував факту несплати аліментів до лютого-березня 2025 року. Платежі в сумі 4300 грн - 03.03.2025, в сумі 5010 грн - 02.02.2025, 6000 грн - 01.03.2025, 01.04.2025 - в сумі 3000 грн, які встановив суд першої інстанції не впливають на розмір заборгованості, пеню з несплати якої просила позивач.
Так, звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.05.2023 до 20.02.2025.
У своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Говіної Л.В. підтверджує, що державний виконавець вживав заходів примусового виконання рішення та наклав арешт на його рахунки в розмірі 99578,74 грн та у подальшому за його заявою перерахував кошти на рахунок стягувача, на підтвердження чого додав копії платіжних доручень від 01.05.2025, від 02.06.2025 та від 01.07.2025, які не стосуються періоду, заявленого позивачем до стягнення пені та не бере до уваги апеляційний суд, оскільки вони не були надані суду першої інстанції, та не містять інформації, що має значення для встановлення дійсних обставин справи. Тим самим, скаржник підтвердив, що не вносив платежів зі сплати аліментів, зокрема, до лютого-березня 2025 року. Суду не надано ні доводів, ні доказів сплати аліментів у період між поверненням виконавчого документа та відкриттям нового виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що адвокат Мазур О.С. не мала повноважень підписувати позовної заяви від імені ОСОБА_2 , оскільки договір про надання правничої допомоги не підписаний головою адвокатського об`єднання, колегія суддів не приймає, оскільки у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Говіної Л.В. не висловлював сумніву у дійсності договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025, доданого в копії до позовної заяви, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не аналізував його оригінал. Однак, доводи відповідача про відсутність повноважень у представника позивача спростовуються матеріалами справи, які містять, окрім копії, про яку зазначає відповідач, більш якісну копію договору, долучену до відзиву на апеляційну скаргу, повноваження адвоката на представництво підтверджуються також ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ст. 26 цього Закону), та Актами приймання-передачі послуг від 28.02.2025 та від 27.03.2025.
Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує, що підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України.
Обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку регламентовано у главі 15 СК України.
Глава 15 СК України містить статтю 196, якою, зокрема, передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.
Однак, колегія суддів зауважує, що сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, якою врегульовано права та обов`язки подружжя на утримання, тобто вона не передбачає сплати пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів та не містить приписів про поширення на такі правовідносини дії статті 196 СК України. 
З огляду на вищевикладене, вимоги статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків,
Отже, вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері дитини не підлягають задоволенню.
Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував, частково задовольнивши позов у частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, у цій частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити в цій справі нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на користь матері дитини. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Говіної Лариси Володимирівни – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання в сумі 75 588,48 грн – скасувати. Ухвалити в цій частині нову постанову, якою:
«У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання – відмовити.»
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 30 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: