ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8588/25 Справа № 175/1198/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Войтух О. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року                                                                 
        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року по справі за позовом Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» про витребування земельної ділянки у власність держави, скасування державної реєстрації права власності, державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Керівник Слобожанської окружної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що земельна ділянка із загальною площею 0,1 га, з кадастровим номером 1221455400:01:012:0550 на території Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області передана у власність ОСОБА_1 із порушенням вимог земельного законодавства, оскільки вказана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, а отже не може передаватись у приватну власність для індивідуального дачного будівництва.
Просив витребувати у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації — обласної військової адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1  земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,1 га, з кадастровим номером 1221455400:01:012:0550, яка розташована на території Обухівської селищної ради Дніпровського району та скасувати її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі й державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнути з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року позовна заява повернута позивачу та роз`яснено, що він має право повторно звернутись із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою її повернення.
В апеляційній скарзі Керівник Слобожанської окружної прокуратури просить скасувати ухвалу від 26.06.2025 року та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду; стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав повертати позовну заяву, оскільки на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху прокуратурою надані пояснення, в яких зазначено про неможливість застосування до позовної заяви положень земельного законодавства, які набули чинності у квітні 2025 року. Також не погоджується із твердженням про те, що вказані зміни мають зворотню дію у часі, які також розповсюджується на ст. 177 ЦПК України, оскільки відповідно до правових позицій Конституційного Суду України т Верховного Суду до спірних правовідносин застосовуються норми процесуального закону, чинного на дату звернення до суду із відповідною заявою або скаргою.
Звертав увагу, що вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки ця вимога законодавства застосовується до добросовісних набувачів, а у даному випадку земельна ділянка лісогосподарського призначення вибула із власності держави у результаті порушення вимог земельного законодавства і ОСОБА_1 , яка набула її безоплатно на підставі рішення сесії місцевої ради, не може вважатись добросовісним набувачем. 
Також звертає увагу, що прокурор у даному випадку не є позивачем у справі, а лише представляє інтереси Дніпровської обласної державної адміністрації, а також не є власником земельної ділянки, а отже не має законних підстав для виготовлення оцінки на спірну земельну ділянку. 
Також Слобожанською окружною прокуратурою до суду надано пояснення, в яких акцентовано увагу на недобросовісності ОСОБА_1 , як набувача земельної ділянки лісогосподарського призначення у приватну власність для індивідуального дачного будівництва.
Сторони не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала суду про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що хвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позовну заяву Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації – обласної військової адміністрації залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом.
25 червня 2025 року від Керівника Слобожанської окружної прокуратури надійшла заява, в якій було зазначено, що вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна стосується лише добросовісного набувача такого майна, який у даному випадку відсутній, а тому підстави для їх внесення на даній стадії відсутні.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем станом на 26 червня 2025 року не усунуто її недоліки зазначені в ухвалі від 19 червня 2025 року, а саме не надано у відповідності до положень нової редакції ч.4 ст. 177 ЦПК України, яка набрала чинності 09 квітня 2025 року Законом №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо
посилення захисту прав добросовісного набувача», докази внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм матеріального та процесуального права.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2,4,5,12,13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 3, 4ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення прокурора до суду) до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
09.04.2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12.03.2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про 
витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Саме у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позовна заява прокурора була залишена без руху та надано час для усунення недоліків шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана прокурором через систему «Електронний суд» 25 листопада 2024 року, відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду, а тому спочатку провадження у справі і було відкрито ухвалою від 18 лютого 2025 року .
Нова редакція ч. 4 ст. 177 ЦПК України набула чинності 09.04.2025 року, тобто майже через пів року після подачі позовної заяви та вже після відкриття провадження у справі.
Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Застосовуючи вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України, суд першої інстанції посилався на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», якими передбачено зворотну дію в часі положень цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
Однак, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при подачі позовної заява її зміст відповідав діючим нормам процесуального закону і в даному випадку Прикінцеві та перехідні положення Законом №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набув чинності 09 квітня 2025 року та яким внесено зміни у ч. 4 ст.177ЦПК України, не мають зворотної дії у часі. 
За таких обставин повернення заяви позивачеві на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України колегія суддів вважає помилковим, оскільки на час звернення позивача з цим позовом до суду позовна заява відповідала вимогам ч. 4 ст.177 ЦПК України в редакції, яка діяла на той час.
Доводи апеляційної скарги про недобросовісність відповідача під час набуття спірної земельної ділянки у власність не підлягають оцінці з огляду на те, що це питання на стадії відкриття провадження та прийняття справи до розгляду не вирішується,а з`ясовується при розгляді справи по суті. 
Отже, виходячи з викладеного, суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.
З огляду на вищезазначене, повернення судом першої інстанції позовної заяви позивачеві, з наведених в ухвалі підстав, є необґрунтованим і таким, що суперечить нормам процесуального права, які діяли на час подачі позовної заяви.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду скарги по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Керівника Слобожанської окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: