СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року                                   м. Харків                                     Справа №905/962/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя  Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,
за участю представників:
від позивача – Бова Я.О., 
від відповідача – Жукова Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№1846Д від 25.08.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 (м. Харків, суддя Шилова О.М., повне рішення складено 11.08.2025) та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 (м. Харків, суддя Шилова О.М., повна ухвала складена 12.08.2025) у справі №905/962/24
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ, 
до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Краматорськ Донецької області, 
про стягнення 91190570,16 грн основного боргу, 2023797,16 грн – 3% річних, 7920513,73 грн інфляційних, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 91190330,11грн основного боргу, 691120,08грн – 3% річних, 848027,59грн інфляційних (позов поданий через систему «Електронний суд»).
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем зобов`язання оплатити отримані у січні–травні 2024 року послуги за договором №0112-03015-ПД від 01.01.2024 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі – Договір), внаслідок чого наявні підстави для стягнення боргу і нарахування річних та інфляційних.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 закрито провадження у справі №905/962/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 39687319,82грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору. Позовні вимоги про стягнення 51503250,34грн основного боргу, 2023797,16грн – 3% річних, 7920513,73грн інфляційних задоволено частково. Розмір стягуваних 3% річних зменшено на 30% – до 1416658,01грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 51503250,34грн основного боргу, 1416658,01грн – 3% річних, 7920513,73грн інфляційних, 515147,58грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
26.05.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Донецької області від боржника надійшла заява б/н від 26.05.2025 (вх.№3687/25) про відстрочення виконання рішення у справі №905/962/24 на 12 місяців.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 заяву Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 у справі №905/962/24 на 12 місяців задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 у справі №905/962/24 на 10 місяців від дати проголошення рішення (до 23.03.2026 включно).
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» з вказаними судовими рішеннями не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить частково скасувати рішення Господарського суду Донецької області 22.05.2025 по справі №905/962/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних у розмірі 607 139,15 грн, а також наданні відповідачу відстрочки на 10 місяців, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги НЕК «УКРЕНЕРГО» в цій частині задовольнити у повному обсязі, стягнувши з ПАТ «Донбасенерго», (код за ЄДРПОУ 23343582), на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго»), 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 2 023 797,16 грн, в іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 по справі №905/962/24 залишити без змін; скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 по справі №905/962/24, відмовивши у задоволенні заяви ПАТ «Донбасенерго» щодо надання відстрочення виконання рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 на 10 місяців; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» вказує про наступне: 
- Верховним Судом зроблено висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку;
- у даному випадку, зменшення 3% річних на 30% жодним чином не буде стимулювати виконання зобов`язань за договором, а лише сприятиме відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання. Суд першої інстанції дійшов до невірних висновків щодо наявності неспівмірності заявлених до стягнення сум процентів річних, які складають 3,93% від основної суми боргу;
- після винесення оскаржуваного рішення змінено сталу судову практику щодо неможливості зменшення розміру 3% річних у розумінні ст. 625 ЦК України;
- відсутність у відповідача необхідних коштів, у тому числі, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем, не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення в розумінні ст. 331 ГПК України;
- відстрочка виконання рішення суду не стимулює виконання зобов`язань за договором, а лише сприяє відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання, оскільки надана відстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах, у тому числі враховуючи стрімкі інфляційні процеси в Державі;
- відповідачем не надано належних доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.08.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№1846Д від 25.08.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 залишено без руху з підстав відсутності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 з доказами поважності причин його пропуску.
В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№10469 від 03.09.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 29.08.2025. Зокрема, апелянтом надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 з доказами поважності причин його пропуску.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2025 поновлено Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№1846Д від 25.08.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/962/24.
10.09.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/962/24 (вх.№10799).
Від Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11206 від 22.09.2025) разом з клопотанням щодо долучення доказів до матеріалів справи, в яких останнє просить визнати поважними причини пропуску ПАТ «Донбасенерго» строку на подання доказів, а саме: листа ПАТ «Донбасенерго» від 30.08.2025 №01-1.3/01056 (Додаток 1), листа Донецької обласної державної адміністрації від 01.09.2025 №0.2/19-5409/4-25 (Додаток 2), звіту про фінансові результати Товариства за 7 місяців 2025 року (Додаток 3), Довідки про стан заборгованості населення Миколаївської територіальної громади за спожиту електричну і теплову енергію станом на 31.08.2025 (Додаток 4), звернення ПАТ «Донбасенерго» від 02.07.2025 №01- 1.3/00853 до Міністерства енергетики України (Додаток 5), протоколу №3 від 17.07.2025 засідання Комісії Міненерго (Додаток 6), листа Міненерго від 25.07.2025 №26/1.7-3.6-13057 (Додаток 7); прийняти надані докази, долучити до матеріалів апеляційного провадження та врахувати їх під час апеляційного розгляду справи. 
Апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 залишити без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» вказує про наступне: 
- суд першої інстанції, з урахуванням судової практики, станом на дату ухвалення рішення, встановивши наявність відповідних підстав, вважав за необхідне скористатися своїм правом на зменшення заявлених до стягнення 3% річних за клопотанням сторони спору;
- задовольняючи частково заяву ПАТ «Донбасенерго» про відстрочення виконання рішення, Господарський суд Донецької області взяв до уваги винятковість обставин, які ускладнюють та роблять неможливим негайне виконання рішення у справі №905/962/24;
- в ухвалі Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 при наданні відстрочення виконання враховано загальновідомі обставини, які не потребують доказування, а також взято до уваги суттєві доводи ПАТ «Донбасенерго» щодо винятковості обставин, які ускладнюють виконання рішення суду, а також докази виникнення й існування таких обставин у Відповідача на час розгляду справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 призначено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№1846Д від 25.08.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 « 16» жовтня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 виправлено описку у п.1 резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 у справі №905/962/24, а саме зазначено правильну дату судового засідання – « 13» жовтня 2025 р. о 09:45 год, замість – « 16» жовтня 2025 р. о 10:15 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 задоволено клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» - адвоката Жукової Л.А. про її участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/962/24, яке відбудеться 13.10.2025 о 09:45 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №905/962/24, яке відбудеться 13.10.2025 о 09:45 год постановлено провести за участю представника Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» - адвоката Жукової Л.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвоката Бова Якова Олександровича про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/962/24, яке відбудеться 13.10.2025 о 09:45 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №905/962/24, яке відбудеться 13.10.2025 о 09:45 год постановлено провести за участю представника Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвоката Бова Якова Олександровича у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 13.10.2025 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, скасувати ухвалу та прийняти нове рішення про відмову у відстроченні виконання рішення. Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Розглянувши викладене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України. 
У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Донбасенерго» просить визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів та долучити до матеріалів справи нові докази, а саме: Лист ПАТ «Донбасенерго» від 30.08.2025 №01-1.3/01056, лист Донецької обласної державної адміністрації від 01.09.2025 №0.2/19-5409/4-25, звіт про фінансові результати Товариства за 7 місяців 2025 року, Довідку про стан заборгованості населення Миколаївської територіальної громади за спожиту електричну і теплову енергію станом на 31.08.2025, звернення ПАТ «Донбасенерго» від 02.07.2025 №01 1.3/00853 до Міністерства енергетики України, протокол №3 від 17.07.2025 засідання Комісії Міненерго, лист Міненерго від 25.07.2025 №26/1.7-3.6-13057.
В обґрунтування неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, заявник зазначає, що такі докази є новими, вони не існували на дату розгляду судом першої інстанції заяви ПАТ «Донбасенерго» про відстрочення виконання рішення, тому ці докази об`єктивно не могли бути подані до Господарського суду Донецької області.
Колегія суддів зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.09.2019 у справі №922/393/18, від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.
Так, докази, які просить долучити до матеріалів справи відповідач, датовані після прийняття оскаржуваних рішення від 22.05.2025 та ухвали суду першої інстанції від 18.06.2025. З огляду на що у суду відсутні підстави для прийняття вказаних доказів на стадії апеляційного перегляду, які не існували станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у справі. 
Суд вказує, що за змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
З урахуванням вищевикладеного, та оскільки докази, які відповідач просить долучити до матеріалів справи не існували на дату винесення оспорюваних судових рішень, вказане виключає можливість їх прийняття незалежно від причин неподання доданих документів до суду першої інстанції.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до розгляду доданих позивачем доказів та їх врахування при перегляді оскаржуваних судових рішень.  
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі, ОСП, позивач) та Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (Користувач, відповідач) шляхом подання Користувачем заяви-приєднання уклали договір №0112-03015-ПД про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі – Договір).
Згідно з п.1.1. Договору він є публічним договором приєднання, встановлює порядок і умови надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління користувачам системи передачі та укладається з урахуванням ст.ст.633-634, 641-642 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України шляхом приєднання Користувача до умов Договору згідно з заявою-приєднанням (додаток №1 до Договору).
За змістом п.2.1. Договору він регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії міждержавними лініями зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі – Послуга).
Користувач зобов`язався оплачувати надану Послугу відповідно до умов Договору (п.2.2. Договору).
Відповідно до п.3.1. Договору його ціна визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. Розрахунковим періодом за Договором є 1 календарний місяць.
Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлює НКРЕКП відповідно до затвердженої нею методики (порядку) та оприлюднює ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набуття чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо пізніший строк не визначено в постанові (п.3.2. Договору).
За умовою п.3.4. Договору планова та/або фактична вартість Послуги визначається як добуток діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому пepioдi. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Користувач поетапно оплачує планову вартість Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно з такою системою платежів і розрахунків: 1-й платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2-й платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3-й платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду (п.3.5. Договору).
В п.3.6. Договору передбачено: плановий обсяг Послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі – АКО) за кожну декаду розрахункового періоду.
Згідно з п.3.7. Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих ОСП або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу; далі – Сервіс) з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість Послуги, фактично наданої за розрахунковий період, визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості фактично наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10-ти календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в «Системі управління ринком», що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуг Користувач здійснює включно до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання Послуги або акт надання Послуги з проведенням донарахувань в минулих періодах. Акти надання Послуги, акти коригування до актів надання Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому пepioді Виконавець ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники акта надання Послуги та/або акта коригування до акта надання Послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.
Відповідно до п.3.8. Договору Користувач підписує акти надання Послуги та акти коригування до актів надання Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3-х робочих днів з дня їх отримання. У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом надання Послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті надання Послуги вартість та/або фактичний обсяг Послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5-ти робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5-ти робочих днів з дня отримання акта надання Послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей. У разі підтвердження розбіжностей ППКО Користувача надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог додатка №10 до Правил ринку і відображається в акті коригування.
За умовами підп.4.2.1 п.4.2., підп.4.3.2. п.4.3. Договору Користувач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за Договором, в свою чергу ОСП має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану Послугу.
У випадку порушення своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством; порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.7.8. Договору).
Договір набуває чинності з дати акцептування заяви-приєднання, визначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептовано заяву-приєднання (п.13.1. Договору).
У повідомленні вих.№01/55693 від 25.10.2023 про приєднання до договору ОСП інформував Користувача про його приєднання 01.01.2024 до умов Договору з ідентифікатором №0112-03015-ПД.
Отже, Договір вважається укладеним сторонами цього спору.
На виконання умов Договору позивач у період січень–травень 2024 року надав відповідачу Послуги загальною вартістю 101189992,68грн, що підтверджується актами надання Послуги (т.1, а.с.63, 69, 75, 80, 85) та актами коригування до актів надання Послуги (т.1, а.с.64, 70, т.2, а.с.5-7, 190-191, 201-202, 210-211):
- №ДУА-0004090 від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 19562773,02грн з ПДВ;
- №ДУА-0004851 від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 18902720,53грн з ПДВ;
- №ДУА-0005601 від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 21144432,59грн з ПДВ;
- №ДУА-0006380 від 30.04.2024 за квітень 2024 року на суму 20022066,05грн з ПДВ;
- №ДУА-0007122 від 31.05.2024 за травень 2024 року на суму 21558342,56грн з ПДВ;
- №ДУА_К-0001638 від 30.05.2024 до акта за січень 2024 року, згідно з яким вартість Послуги з урахуванням коригування +6,90грн складає 19562779,92грн з ПДВ;
- №ДУА_К-0001888 від 13.06.2024 до акта за лютий 2024 року, згідно з яким вартість Послуги з урахуванням коригування -11,54грн складає 18902708,99грн з ПДВ;
- №ДУА_К-0002152 від 25.06.2024 до акта за березень 2024 року, згідно з яким вартість Послуги з урахуванням коригування +240,05грн складає 21144672,64грн з ПДВ;
- №ДУА_К-0002387 від 04.07.2024 до акта за квітень 2024 року, згідно з яким вартість Послуги з урахуванням коригування -507,84грн складає 20021558,21грн з ПДВ;
- №ДУА_К-0002520 від 09.07.2024 до акта за травень 2024 року, згідно з яким вартість Послуги з урахуванням коригування -69,64грн складає 21558272,92грн з ПДВ.
Сторони без зауважень підписали кваліфікованими електронними підписами в системі «АСКОД» акти надання Послуг та акти коригування до них.
Крім того, ОСП виставив Користувачу подекадні рахунки-фактури від 15.01.2024, 25.01.2024, 05.02.2024, 15.02.2024, 25.02.2024, 05.03.2024, 15.03.2024, 25.03.2024, 05.04.2024, 15.04.2024, 25.04.2024, 06.05.2024, 15.05.2024, 25.05.2024, 05.06.2024 за надані Послуги (т.1, а.с.59-61, 65-67, 71-73, 76-78, 81-83) і рахунки-фактури від 09.02.2024, 08.03.2024, 09.04.2024, 09.05.2024, 10.06.2024 за результатами звітного періоду, в яких враховував наявну заборгованість.
17.04.2024 сторони підписали акт №0112-03015-ПД/01/2024Д звірки розрахунків за І квартал 2024 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за надані у січні–березні 2024 року Послуги за Договором становила 59609926,14грн.
Платіжною інструкцією №4021 від 28.06.2024 відповідач сплатив 10000000,00грн, які відповідно до п.3.9. Договору позивач зарахував на погашення заборгованості за 1-й та 2-й планові платежі за надані в січні 2024 року Послуги.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою наданих послуг НЕК «Укренерго» також нараховано інфляційні втрати у розмірі 848 027,59 грн., та 3 % річних у розмірі 691 120,08 грн
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції закрив провадження в частині стягнення 39687319,82грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору. Суд визнав посилання відповідача на форс-мажорні обставини як на підставу для звільнення від виконання зобов`язання оплатити спожиту за Договором Послугу недостатніми, оскільки відповідач не довів належними доказами факт настання для нього форс-мажорних обставин саме у спірний період (зокрема, не надав сертифікат(и) ТПП України, докази впливу обстрілів 2022-2023 років на роботу Слов`янської ТЕС у січні–травні 2024 року), у матеріалах справи відсутні навіть надіслані позивачу у спірний період повідомлення у простій письмовій формі про відповідні події. З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 51503250,34 грн основного боргу є обґрунтованою, належним чином доведеною, правомірною і підлягає задоволенню. Перевіривши розрахунки 3% річних у розмірі 2023797,16 грн та інфляційних втрат у розмірі 7920513,73 грн суд встановив, що вони не суперечать умовам Договору і приписам чинного законодавства. При цьому, оцінивши надані відповідачем докази і обставини, що спричинили невиконання грошового зобов`язання; взявши до уваги майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, і те, що винятковість є оціночним поняттям; врахувавши усталену практику Верховного Суду, розмір 3% річних, що підлягає стягненню (2023797,16грн), соціальну значущість обох сторін цього спору; виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності; керуючись положеннями ст.129 Конституції України та основними засадами господарського судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру 3% річних, що підлягає стягненню, на 30% до розміру 1416658,01 грн.
В оскаржуваній ухвалі, постановленій за результатом розгляду клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, враховуючи сплату під час розгляду спору майже половини основного боргу, розмір присуджених до стягнення сум, а також те, що викладені у Заяві обставини є документально підтвердженими, виключними, невідворотними та такими, що суттєво ускладнюють виконання рішення; взявши до уваги майновий стан сторін зобов`язання, відсутність вини боржника у виникненні боргу, рівно як відсутність у боржника можливості усунути причини, що зумовили його тимчасову неплатоспроможність, або запобігти їх впливу на свою діяльність; з огляду на те, що негайне виконання рішення може негативно вплинути на фінансовий стан боржника та на можливість відновлення ним виконання стратегічних задач в особливий період; виходячи з принципів розумності і справедливості; намагаючись дотримати баланс інтересів обох сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що Заява підлягає задоволенню частково: шляхом надання відстрочки виконання рішення у цій справі на 10 місяців від дати проголошення рішення.
Апеляційний господарський суд зазначає, що з огляду на вимоги апеляційної скарги та, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, оскаржуване рішення суду в частині закриття провадження у справі щодо частини основної заборгованості, стягнення основного боргу та інфляційних втрат не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції. Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині задоволення клопотання про зменшення 3% річних та ухвала про відстрочення виконання рішення суду. 
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами п.1.2. гл.1 та п.6.4. гл.6 розд.XI Кодексу системи передачі (затв. постановою НКРЕКП №309 від 14.03.2018) послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються на договірних засадах на основі типових договорів згідно з порядком, визначеним цим Кодексом; договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є публічним договором приєднання та укладається на підставі типової форми договору, який затверджується Регулятором і є додатком 5 до цього Кодексу.
На виконання приписів законодавства позивач та відповідач уклали Договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується апелянтом, відповідачем не виконано зобов`язання по договору в частині сплати заборгованості по договору, з огляду на що позовна вимога про стягнення 51503250,34 грн основного боргу є обґрунтованою, належним чином доведеною, правомірною і підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначає ст. 625 ЦК України.
Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих у спірний період послуг, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати 3% річних та звернутися за їх стягненням до суду.
З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг за договором, позивачем проведено нарахування 3% річних на підставі статті 625 ЦК України за загальний період 19.01.2024– 07.04.2025 у розмірі 2023797,16 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність зазначеного розрахунку, що не заперечується скаржником.
Водночас, суд першої інстанції, враховуючи клопотання відповідача, дійшов висновку про зменшення розміру 3% річних на 30%, та стягнув з відповідача 3% річних в розмірі 1416658,01 грн, у зв`язку із чим в задоволенні решти 3% річних відмовив. 
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Тобто у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
У постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.03.2025 у справі №922/444/24, від 12.09.2024 у справі №915/1308/23, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23.
Отже, у справі, що розглядається, суд першої інстанції цілком правомірно врахував актуальний на момент ухвалення оскаржуваного рішення зазначений загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування наявності підстав для зменшення заявлених до стягнення 3% річних, відповідач зазначив про критичну ситуацію, у якій опинилося підприємство, виникнення спору внаслідок обставин, які не залежали від його волі, є надзвичайними, невідворотними й об`єктивно унеможливили вчасне виконання зобов`язань за Договором, а саме внаслідок численних обстрілів у 2022 і 2024 роках, що призвели до пошкодження обладнання і періодичних зупинок Слов`янської ТЕС, вироблена якою електроенергія становить 99% товарної продукції відповідача і забезпечує виконання Договору, розташування об`єктів відповідача на території, яка зазнала обстрілів з боку рф протягом вересня–грудня 2024 року. Також заявник вказав, що Слов`янська ТЕС у зв`язку з пошкодженням наразі не виробляє електричну енергію в систему, але її відновлення є стратегічним та суспільно значущим завданням відповідача; обставини, що склалися, створюють для відповідача триваючу тенденцію погіршення скрутного фінансового становища та загрозу банкрутства.
Відповідні доводи підтверджені належними та допустимими доказами, доданими до матеріалів справи. 
Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, зазначив, що незважаючи на те, що воєнний стан в країні має загальний характер та стосується обох сторін Договору, і те, що починаючи з осені 2022 року вся енергетична система України постійно перебуває під ворожими обстрілами, сторони цієї справи не перебувають в однакових економічних умовах. Так, виробничі потужності відповідача розташовані лише в Донецькій області і з грудня 2024 року аварійно зупинені у зв`язку з пошкодженням, а їх відновлення потребує значних фінансових вкладень (без можливості здійснювати фінансування з поточного прибутку і без гарантій, що відновлені потужності безперешкодно працюватимуть). Тож відповідач перебуває у значно гіршому становищі порівняно з позивачем, який окрім сходу України працює також у південному, центральному та південно-західному регіонах країни (про що зазначив у відповіді на відзив) і вочевидь має й інші, окрім Договору, джерела отримання прибутку.
Крім того, судом враховано, що виконання відповідачем Договору забезпечує виключно структурна одиниця «Слов`янська ТЕС», яка має потужності виробництва електроенергії та здійснює енергопостачання Слов`янсько-Краматорського енерговузла (район бойових дій і місце розташування військових частин Збройних сил України) та має важливе значення для забезпечення обороноздатності України відповідно до наказу №385 від 14.11.2022 (у редакції наказу №392 від 21.11.2022) Міністерства енергетики України; в період військової агресії рф Слов`янська ТЕС працює з використанням природного газу як основного технологічного палива замість вугілля, що обумовлює збитковість виробництва електроенергії; внаслідок збройної агресії відповідач перебуває під впливом негативних обставин надзвичайного характеру: Слов`янська ТЕС неодноразово зазнавала обстрілів, які значно пошкодили основні засоби, постійна загроза нових обстрілів зберігається, що в свою чергу створює реальну загрозу банкрутства відповідача.
Також матеріали справи містять докази часткової сплати заборгованості в процесі розгляду справи судом першої інстанції. 
Посилання апелянта не несплату основної суми заборгованості на момент розгляду апеляційної скарги не свідчить про відсутність підстав для зменшення відсотків річних на момент розгляду справи судом першої інстанції, зокрема, з урахуванням наданої ухвалою від 18.06.2025 відстрочки виконання. З аналогічних підстав судом не приймається до уваги невиконання відповідачем рішень у інших справах, де останньому надано відстрочення виконання. 
Саме по собі порушення відповідачем зобов`язання зі своєчасної оплати наданих послуг у спірних правовідносинах, не може бути підставою для висновку про неможливість подання стороною клопотань про зменшення заявлених до стягнення сум. 
Скаржник також посилається на те, що метою звернення до суду є намаганнях повернути свої кошти за наданими послугами, а також врятувати їх від знецінення внаслідок інфляційних процесів у державі, а тому висновок суду про неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, які складають 3,93% від основної заборгованості, є необґрунтованим. Колегія суддів зазначає, що знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів компенсується заявленими до стягнення інфляційними втратами, які задоволено судом першої інстанції у повному обсязі. А саме по собі порівняння відсоткового співвідношення відсотків річних із сумою заборгованості не є підставою для висновку про наявність чи відсутність підстав для зменшення відповідних сум, без урахування вищезазначених індивідуальних обставин справи, які враховані судом. 
Твердження апелянта про те, шо зменшення відсотків річних не буде стимулювати виконання зобов`язань за договором, а лише сприяти відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання, є безпідставним та ґрунтується на суб`єктивній думці позивача. 
Судова колегія зазначає, що посилання скаржника на те, що останній також внаслідок агресії рф зазнає значних матеріальних втрат та має важливе значення у функціонуванні енергетичного сектору України в умовах воєнного стану, взято до уваги судом при розгляді питання щодо можливості зменшення відсотків річних, проте вказане, з урахуванням вищезазначеного, не свідчить про помилковість оцінки, зробленої судом першої інстанції. 
Отже, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд з огляду на конкретні обставини цієї справи, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, правомірно дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та наявність підстав для зменшення відсотків річних на 30% до суми 1416658,01 грн. 
Щодо оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 про відстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.
Тобто підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.
Питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п.4.12 постанови Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №910/1180/19).
У той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.
Водночас, відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. При цьому, саме відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами є незмінною.
Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.
Натомість, таке відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 року №5-пр/2013 у справі №1-7/2013 підставою для застосування відстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення в установлені процесуальним законодавством строки. Зокрема, до таких обставин належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Відстрочення означає виконання рішення у строк, встановлений господарським судом, з певним інтервалом у часі, але не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, що узгоджується зі змістом ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.
Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про відстрочення виконання, боржник зазначив, що виконання рішення суду у справі №905/962/24 істотно ускладнюють виняткові обставини, які мають об`єктивний і триваючий характер, а саме:
- розташування єдиного на сьогодні виробничого активу боржника – Слов`янської ТЕС, що забезпечує виконання Договору та виробляє 99% товарної продукції, в м.Миколаївка Краматорського району Донецької області – на території ведення бойових дій (т.3, а.с.98, 101, 107);
- пошкодження залізничних шляхів та зупинення поставок вугілля на Слов`янську ТЕС з початком збройної агресії РФ, як наслідок, переведення станції в режим роботи на природному газі на встановлених Урядом умовах та у завідомо збитковому режимі (т.1, а.с.136, 149-151);
- покладення державою на Слов`янську ТЕС, яка є об`єктом критичної інфраструктури, виконання обов`язку із забезпечення загальносуспільних інтересів в умовах воєнного стану (т.1, а.с.172, 190-191; т.2, а.с.46; т.3, а.с.125-131, 133-134, 152);
- ворожі обстріли і пошкодження Слов`янської ТЕС протягом 2022–2024 років, зупинення станції з 25.12.2024 та періодичне пошкодження ліній електропередачі у зв`язку з веденням воєнних дій (т.1, а.с.130, 169-170; т.2, а.с.49-52, 54-55; т.3, а.с.101-102, 107-109, 120-122, 153-154, 188, 205);
- необхідність відновлення пошкодженого внаслідок обстрілів обладнання та забезпечення сталої роботи Слов`янської ТЕС (т.3, а.с.108, зворотній бік-119, 123, 132);
- скрутне фінансове становище боржника і загроза його банкрутства, в тому числі через критично низький рівень оплати за надані житлово-комунальні послуги у зв`язку з воєнним станом та багатомільйонні борги державних підприємств перед боржником (т.1, а.с.135, 138-141, 154-159, 161-168, 173-175, 177, 179, 181, 183-184; т.3, а.с.99).
Доводи заявника підтверджені наявними у матеріалах справи документами. 
Стягувач заперечив проти вказаної заяви та зазначив, що воєнний стан в країні має загальний характер та повною мірою стосується обох сторін, які працюють в однакових економічних умовах, до того ж постійно збільшує рівень інфляції в економіці, через що відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців значно знецінює присуджені до стягнення кошти; зазначив, що внаслідок ракетних ударів зруйновано силове автотрансформаторне обладнання та пошкоджено значну кількість комутаційного обладнання, яке забезпечувало живлення значної частини Об`єднаної енергетичної системи (далі – ОЕС) України; вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами непомірність для нього виконання рішення, наявність реальної можливості його виконання з відстроченням на один рік та настання форс-мажорних обставин за договором №0112-03015-ПД від 01.01.2024 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі – Договір).
Суд першої інстанції беручи до уваги наведені сторонами доводи та надані докази у своїй сукупності, враховуючи сплату під час розгляду спору майже половини основного боргу, розмір присуджених до стягнення сум, а також те, що викладені у заяві обставини є документально підтвердженими, виключними, невідворотними та такими, що суттєво ускладнюють виконання рішення; взявши до уваги майновий стан сторін зобов`язання, відсутність вини боржника у виникненні боргу, рівно як відсутність у боржника можливості усунути причини, що зумовили його тимчасову неплатоспроможність, або запобігти їх впливу на свою діяльність; з огляду на те, що негайне виконання рішення може негативно вплинути на фінансовий стан боржника та на можливість відновлення ним виконання стратегічних задач в особливий період; виходячи з принципів розумності і справедливості; намагаючись дотримати баланс інтересів обох сторін, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково: шляхом надання відстрочки виконання рішення у цій справі на 10 місяців від дати проголошення рішення.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що основним видом господарської діяльності ПАТ Донбасенерго є виробництво електричної та теплової енергії. З 2017 року й до цього часу єдиним виробничим активом відповідача є Слов`янська ТЕС.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою: 84306, Донецька область, Краматорський район, м. Краматорськ, вул. Тихого Олекси, буд.6. 
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Слов`янська ТЕС розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Донецької області, яка у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом №309 від 22.12.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, віднесена з 24.02.2024 до території можливих бойових дій.
Факт постійних ворожих обстрілів та руйнувань об`єктів інфраструктури вказаної територіальної громади є загальновідомим та не потребує доказування.
Згідно з витягом з наказу Міністерства енергетики України № 225 від 25.07.2023 діяльність відповідача є критично важливою для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Наказами Міненерго України №4-ДСК від 16.12.2022 «Про внесення змін до Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури», Міністерства розвитку громад та територій №167 від 09.07.2022 підтверджується, що Слов`янська ТЕС є об`єктом критичної інфраструктури як в галузі виробництва електричної енергії, так і в галузі виробництва тепла.
Наведене свідчить, що Слов`янська ТЕС на даний час здійснює енергопостачання та виробництво теплової енергії у районах бойових дій, а тому відіграє важливе значення для забезпечення обороноздатності України, забезпечення життєдіяльності населення регіону, з урахуванням чого зупинення або збій у роботі станції може викликати негативні наслідки як побутового, так і економічного, соціального, техногенного характеру.
Місцевим господарським судом також встановлено, що внаслідок обстрілу, що відбувся 05.05.2024 ракетним ударом пошкоджено машинний зал та будівлю пилезготовного центру Слов`янської ТЕС ПАТ «ДОНБАСЕНЕРГО», спричинено пожежу на станції, що підтверджується актом про пожежу від 05.05.2024; за фактом здійснення масованого обстрілу території м. Миколаївка Краматорського району Донецької області, а саме, території Слов`янської ТЕС ПАТ «ДОНБАСЕНЕРГО», 06.05.2024 порушено кримінальне провадження №22024050000001355 за ч.1 ст. 438 КК України, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру досудових розслідувань.
02.06.2025 рф знов здійснила обстріл Слов`янської ТЕС, внаслідок чого пошкоджено низку об`єктів станції, зокрема, газорозподільний пункт, через що на станції виникла масштабна пожежа і допоміжне генеруюче обладнання (турбогенератор №3) зупинено (т.3, а.с.204, 205).
Таким чином, станом на 18.06.2025 все генеруюче обладнання Слов`янської ТЕС зупинене, Слов`янська ТЕС не генерує електричну енергію навіть у мінімальному обсязі  
Від початку повномасштабного вторгнення Слов`янська ТЕС здійснює генерацію електричної і теплової енергії з використанням в якості основного технологічного палива природного газу замість вугілля, доставка якого є неможливим внаслідок пошкодження мереж, що обумовлює збитковість діяльності останньої.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №222 від 29.04.2023 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», згідно якої на ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг покладено спеціальні обов`язки постачати природний газ й Слов`янській ТЕС.
Відповідно до наказу №385 від 14.11.2022 Міністерства енергетики України (в редакції наказу №392 від 21.11.2022) Слов`янську ТЕС віднесено до переліку споживачів електричної енергії та природного газу, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності України.
Також в матеріалах справи наявні докази, що свідчать про скрутний фінансовий стан відповідача, господарська діяльність якого у 2022– 2024 роках є збитковою, динаміка є негативною.
Враховуючи розташування Слов`янській ТЕС ПАТ «Донбасенерго» та її стратегічне значення для забезпечення постачання електричної енергії і тепла на території ведення бойових дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконання цього рішення суду одразу після набрання ним законної сили може остаточно дестабілізувати господарську діяльність боржника та перешкодити відновленню роботи Слов`янської ТЕС, що вкрай негативно вплине як на забезпечення життєдіяльності населення прифронтових територій, так і на рівень обороноздатності держави в особливий період.
При цьому місцевий господарський суд цілком обґрунтовано врахував ряд чинників, які сприятимуть відновленню платоспроможності підприємства ПАТ «Донбасенерго» у 2025-2026 роках, а саме: тенденція поступового підвищення ціни на електричну енергію до економічно обґрунтованої; наявність судових справ, в яких ПАТ «Донбасенерго» виступає стягувачем та за рахунок виконання рішень у яких також має сподівання покращити майновий стан підприємства.
Колегія суддів зауважує на тому, що безумовно військова агресія істотно негативно впливає на всі підприємства, які ведуть господарську діяльність на території України. Особливо істотно вказані обставини впливають на діяльність підприємств, що є учасниками ринку електричної енергії, у тому числі, й на позивача. Значення діяльності позивача, як оператора системи передачі, що включений до Переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період є важливою для загального функціонування відповідного ринку.
Водночас твердження позивача, що надання відстрочки може порушити баланс інтересів сторін спору й стимулюватиме відповідача надалі порушувати свої зобов`язання, з огляду на встановлені обставини функціонування підприємства відповідача, не є очевидним. Доводи позивача проте, що затримка виконання рішення суду призведе до наявності у нього збитків, зміни матеріального стану внаслідок неможливості негайного виконання рішення суду не підтверджені матеріалами справи; будь-які докази загрози банкрутства підприємства позивача, на відміну від підприємства відповідача, в матеріалах справи відсутні.
У випадку покладання на боржника обов`язку одноразово виплатити всю суму заборгованості за судовим рішення може призвести до вкрай негативних наслідків для боржника, оскільки скрутне фінансове становище підприємства боржника створює реальну загрозу повного зупинення виробничої діяльності, доведенням його до стану банкрутства, і як наслідок, до неспроможності виконання покладених на нього обов`язків забезпечення мешканців та підприємств, організацій та установ послугами теплопостачання, а також забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи, що в свою чергу може спричинити надзвичайні наслідки екологічного, санітарно-епідемічного та соціального характеру для всього регіону, особливо в умовах воєнного стану.
На думку суду апеляційної інстанції, заходи з примусового виконання рішення не призведуть до його реального та швидкого виконання в натурі, а лише погіршать і без того скрутне майнове становище підприємства та створять реальну загрозу повного зупинення виробничої діяльності, з доведенням до стану банкрутства, і як наслідок, до неспроможності здійснювати фінансування власної виробничої діяльності для забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи, що матиме надзвичайні наслідки.
Колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Hornsby v. Greece» від 19.03.1997, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі «Immobiliare Saffi v. Italy» № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003).
Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Колегія суддів вважає, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.
У цій справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.
Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, про часткове задоволення заяви і надання відстрочки виконання рішення суду на десять місяців (до 23.03.2026 включно) і це не порушує принципу збалансованості інтересів сторін, відповідає принципам справедливого судового розгляду в контексті ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, матеріалами справи не обґрунтовані, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвали суду першої інстанції не вбачається.
З огляду на викладене, апеляційна скарга позивача залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 у справі №905/962/24 залишити без змін.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.06.2025 у справі №905/962/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 22.10.2025.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук