Номер провадження: 22-ц/813/6466/25 
Справа № 521/5945/25
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого               Сегеди С.М.,
суддів:                         Громіка Р.Д., 
                                       Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового  провадження,  без повідомлення  учасників справи,   апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» на заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року, повний текст якого складено 17 червня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Шевчук Н.О., у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
                                  встановив:

14.04.2025 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ  «А-БАНК») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 486,50 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 15.07.2024 року між сторонами було укладено кредитний договір №ABH0CT155101721045183607, відповідно до умов якого ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у розмірі 21 000,00 грн. зі строком повернення до 14.01.2025 року. 
Внаслідок невиконання умов договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 29 486,50 грн., з яких: за тілом кредиту - 21 000,00 грн., за відсотками - 5 682,05 грн., за пенею – 2 804, 45 грн. 

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 року позов АТ  «А-БАНК» було задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101721045183607 від 15.07.2024 року у загальному розмірі 26 682,00 грн., станом на 13.04.2025 року, з яких: 21 000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 5 682,05 грн. заборгованість за відсотками, а також судовий збір за подання позивачем позовної заяви у розмірі 2 204,02 грн. 
В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с.20-26).

В апеляційній скарзі АТ «А-БАНК» ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 2 804,45 грн., та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права (а.с.28-29).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.09.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д. та Драгомерецького М.М. у відпустках та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 22.09.2025 року.

Колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2025 року (а.с.36), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.37-38). 

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася відповідачу ОСОБА_1 за останнім відомим місцем його проживання: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Проте, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася із зазначенням «адресат відсутній за адресою» (а.с.40-41).
Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_1 зареєстрованим на території м. Одеси не значиться (а.с.14). 

З цих підстав, Одеським апеляційним судом 27.08.2025 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.43).

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 2 804,45 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (а.с.20-26).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

15.07.2024 року між АТ  «А-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ABH0CT155101721045183607, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 21 000,00 грн. строком на 6 місяців за сплатою процентів у розмірі 85 % щорічно та сплати пені у розмірі 0,07 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки.
Згідно розрахунку заборгованості у позичальника за вказаним кредитним договором має місце заборгованість у розмірі 29 486,50 грн., у тому числі заборгованість за пенею у розмірі 2 804,45 грн. 
 Згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні було введено воєнний стан строком на тридцять дів. В подальшому воєнний стан було продовжено та він діє на даний час.
Зважаючи на те, що станом на час ухвалення оскаржуваного рішення воєнний стан, введений 24.04.2022 року, не скасовано, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 2 804,45 грн. з підстав п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апелянт не має права на компенсацію судових витрат.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                                ухвалив:  
Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Судді Одеського апеляційного суду:                                С.М. Сегеда 

                                                                               Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький