Справа № 348/3096/24 
Провадження № 22-ц/4808/1266/25 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря        Струтинської Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 26 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Міськевич О.Я. в м. Надвірній, повний текст якого складено 04 липня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4216823 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 22500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними в повному обсязі та у визначений строк.
26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №26/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 в розмірі 149625,00 грн., яка складається із: 22500,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 127125,00 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 , остання не виконала зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої на час звернення до суду становить 225562,50 грн., з яких: 22500,00 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту; 127125,00 грн. – сума нарахованих процентів первісним кредитором за 226 календарних днів; 75937,50 грн. – сума нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 135 календарних днів.
Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за Кредитним договором №4216823 від 14.12.2023 в сумі 161437 грн. 50 коп., яка складається із: 22500,00 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 138937,50 грн. – сума заборгованості по відсотках за користування кредитом (за період з 14.12.2023 по 08.12.2024). У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 64125,00 грн. відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 1937 грн. 22 коп. сплаченого судового збору та 7157 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині щодо стягнення заборгованості за відсотками, позивач ТОВ «Українські фінансові операції» подав апеляційну скаргу. Вважає рішення в цій частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі врахував договірні умови спірних правовідносин, принцип свободи, обов`язковості договору та презумпції правомірності правочину, що призвело до часткової відмови у стягненні на користь позивача заборгованості за відсотками.
Вказує, що ухвалюючи рішення про зменшення стягнення на користь позивача заборгованості за відсотками, суд першої інстанції порушив норми ч. 3 ст. 6 ЦК України, згідно якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Стверджує, що спірні правовідносини виникли 14.12.2023, тоді Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, набрав чинності 24 грудня 2023 року (доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%). Відтак, ці зміни не мають розповсюджуватись на спірні правовідносини, умови яких було погоджено сторонами та викладено в Договорі №4216823 від 14.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На думку скаржника, всупереч п. 3.1. Договору та ст. 1054 ЦК України суд фактично звільнив відповідача від сплати відсотків у розмірі, визначеному договором, та повністю у відсотках, нарахованих новим кредитором (позивачем у справі). Первісний кредитор та клієнт погодились із умовами Договору. Клієнт не скористався правом, передбаченим п. 5.3.2 Договору відмовитись від його укладення без пояснення причин. А суд не звернув увагу на п. 9.9 Договору, згідно якого позичальник підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальні на дату укладення Договору, редакція яких розміщена на Веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять судового рішення щодо визнання недійсним окремих умов Договору.
Вважає, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин максимального розміру денної процентної ставки – 1%. При цьому, посилається на роз`яснення, надане у листі Національного банку України від 19.02.2024 14-0004/12907, та зазначає, що матеріали справи не містять доказів зміни умов кредитного договору, через що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні відсотків за користування коштами.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення 138937,50 грн. – суми заборгованості за відсотками за користування кредитом (за період з 14.12.2023 до 08.12.2024) та відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 64125,00 грн. Ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором в розмірі 127125 грн., та заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 135 календарних днів у розмірі 75937,5 грн. задовольнити повністю. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду представник апелянта не з`явився, подав заяву про розгляд справи в їх відсутності. Зазначив, що апеляційну скаргу підтримує повністю та просить суд її задовольнити.
Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомив, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в частині щодо стягнення заборгованості за відсотками, тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 був укладений Договір №4216823 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит в сумі 22500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 360 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 45-54).
Згідно п. 1.4 Договору стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредиту в межах строку кредиту. Тип процентної ставки – фіксована. Знижена процентна ставка – 1% в день, якщо клієнт до 12.01.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 99923,40% річних; за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 28381,79% річних (п. 1.5); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 225000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 214875,00 грн. (п. 1.6).
Відповідно до п. 1.8 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Згідно із п. 2.1 Договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_1 .
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 51548 14.12.2023 о 19:26:17 (а.с. 54 (зворот)).
Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором 51548 Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4216823 від 14.12.2023 – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки, в якій вказано: загальна вартість кредиту - 214875,00 гривень, з яких 22500 гривень – сума кредиту, 192375 гривень – проценти за користування кредитом; реальна річна процентна ставка – 28381,79% річних; Додаток №2 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4216823 від 14.12.2023 – Інформаційне повідомлення (а.с. 55, 44).
Також позивачем додано копію Паспорту споживчого кредиту до даного Договору із зазначенням основних умов кредитування та процентної ставки кредиту, підписаний електронним підписом позичальника (одноразовим ідентифікатором 78474). Вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 15.12.2023. Зазначено, що орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 99923,40% річних; за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 28381,79% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 225000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 214875,00 грн. (а.с. 41-43).
Відповідно до копії листа №2787-2607 від 26.07.2024 ТОВ «УПР» на підставі укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» Договору на переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 14.12.2023 о 19:28:08 на суму 22500,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_2 (а.с. 60).
26.07.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу №26/07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 21-29).
Згідно копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1 від 02.08.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» перераховано ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за вказаним договором факторингу (а.с. 30).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором №4216823 від 14.12.2023 у розмірі 149625,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 22500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками – 127125,00 грн.; кількість днів прострочення кредитних зобов`язань – 196, що підтверджується також розрахунком заборгованості за період з 14.12.2023 по 26.07.2024, складеного ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 57, 78-82).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило боржників, права вимоги до яких за кредитними договорами передані новому кредитору, у тому числі відповідача ОСОБА_1 , шляхом: розміщення відповідної інформації в особистих кабінетах боржників; надіслання відповідного текстового повідомлення (смс-повідомлення) на зазначений в анкеті боржника телефонний номер, що підтверджується листом від 29.07.2024 (а.с. 69).
Після отримання права вимоги позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» здійснено нарахування відсотків за користування кредитом за період 27.07.2024 по 08.12.2024 в сумі 75937,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Українські фінансові операції» (а.с. 117-118).
Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який просить позивач стягнути з відповідача, станом на 08.12.2024 становить 225562,50 грн., з яких: 22500,00 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту; 127125,00 грн. – сума нарахованих процентів первісним кредитором за 226 календарних днів; 75937,50 грн. – сума нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 135 календарних днів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Українські фінансові операції», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, і стороною відповідача не оспорються обставини щодо укладення такого договору. Сторони визначили всі істотні умови кредитного договору, а тому між ними виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також доведено зміну кредитодавця на підставі укладеного договору факторингу, отже до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за Кредитним договором №4216823 від 14.12.2023, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 . Суд вважав, що заборгованість по тілу кредиту на суму 22500,00 грн. є доведеною, та такою, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача. Щодо заборгованості по відсотках суд зазначав, що позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які відповідно до розрахунку заборгованості нараховані в межах строку дії кредитного договору. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Тому з урахуванням вимог вказаного Закону заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами кредитним договором підлягає зменшенню, і таку слід стягнути в сумі 138937,50 грн. за період з 14.12.2023 по 08.12.2024. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1937,22 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7157,00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 14.12.2023 Договору №4216823 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. А вказаний Договір факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача ТОВ «Українські фінансові операції».
Звертаючись із позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №4216823 від 14.12.2023 у розмірі 225562,50 грн., з яких: 22500,00 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту; 127125,00 грн. – сума нарахованих процентів первісним кредитором за 226 календарних днів; 75937,50 грн. – сума нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 135 календарних днів.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».
У Кредитному договорі договором №4216823 від 14.12.2023 сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, погодили, що кредит надається строком на 360 днів.
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку дії договору.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% .
А пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Тому з урахуванням вимог вказаного Закону судом обґрунтовано зменшено розмір заборгованості за відсотками за укладеним між сторонами кредитним договором до 138937,50 грн. за період з 14.12.2023 по 08.12.2024. і наведений судом розрахунок є правильним.
Що ж стосується доводів апелянта про те, що вказані зміни до Закону України «Про споживче кредитування» не мають розповсюджуватись на спірні правовідносини, умови яких було погоджено сторонами та викладено в Договорі №4216823 від 14.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сторони вільно погодили вказаний розмір відсотків, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин максимального розміру денної процентної ставки – 1%, апеляційний суд зазначає наступне.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір №4216823 укладений 14.12.2023  строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто такий кредитний договір продовжував діяти після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище Закону.
Розрахунок заборгованості по відсотках, здійснений судом, є вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам Закону.
Враховуючи викладене, доводи скаржника про те, що зміни до Закону «Про споживче кредитування» не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі кредитного договору без внесення до нього змін, є безпідставними.
І судом враховане поетапне зменшення розміру денної процентної ставки відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (з 23 квітня 2024 року по процентній ставці 1,5% в день, з 21 серпня 2024 року - 1%), а не 1% за весь час як зазначено апелянтом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що заочне рішення Надвірнянського районного суду від 26 червня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» залишити без задоволення.
Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 26 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О.О. Томин
Судді:         В.А. Девляшевський
       Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.