П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5147/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.
Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 
15 вересня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 з 01 травня 2014 року пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП, у розмірі 90 відсотків заробітної плати та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 травня 2014 року пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП, у розмірі 90 відсотків заробітної плати, з урахуванням довідок Департаменту сім`ї, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації від 22.04.2014 №743/01.01-15/14, від 15.05.2014 №861/01.01-15/14 про складові заробітної плати, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач з 2004 року отримувала пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 17.05.2005 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача із 17 травня 2005 року звільнено з посади начальника Управління у справах сім`ї та молоді облдержадміністрації у зв`язку з виходом на пенсію державного службовця по інвалідності.
Позивач 08.10.2010 року звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просила поновити пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.
Розпорядженням 178201 від 25.11.2010 позивачу із 08.10.2010 призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" у розмірі 90% від заробітку.
У період з 06.09.2010 року по 22.04.2014 року позивач працювала на різних посадах в Управлінні у справах сім`ї та молоді облдержадміністрації Житомирської обласної державної адміністрації. 
Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 22.04.2014 №146-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача із 22 квітня 2014 року звільнено з роботи у зв`язку з досягненням пенсійного віку.
23.04.2014 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення/поновлення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу".
Розпорядженням 178201 від 30.04.2014 позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", загальний процент розрахунку якої становив 80% від заробітку.
13.02.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії із 01.05.2014 у розмірі 90 відсотків заробітної плати.
Листом від 01.03.2024 Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення її заяви, повідомивши, що відповідно до поданої заяви від 23.04.2014 проведено перерахунок пенсії із врахуванням довідок про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії державного службовця від 22.04.2014 N 743/01.01.-15/14 та довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії державного службовця за період з 01.04.2012 по 31.03.2014 від 15.05.2014 №861/01.01.-15/14, видані Департаментом сім`ї, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації. Перерахунок проведено відповідно до ст. 37 Закону (в редакції, що діяла на дату перерахунку пенсії) в розмірі 80 % суми заробітної плати. Розмір пенсії з 23.04.2014 становив 6883,24 грн., (8604,05 грн. х 80%) + 218,27 грн. пенсія за особливі заслуги перед Україною.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закону №3723).
Статтею 37 Закону №3723, в редакції станом на дату призначення позивачу пенсії згідно її заяви від 08.10.2010, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
Як встановлено з матеріалів справи, за результатом розгляду заяви позивача їй із 08.10.2010 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Стаж роботи на державній службі - 20 років 1 місяць 20 днів; загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 90 (а.с. 17).
У редакції ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, чинній на дату звернення позивача із заявою від 23.04.2014, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Однак норми, яка надавала право на збільшення на один відсоток заробітку, вказана редакція Закону №3723 не містила.
При призначенні пенсії на підставі заяви позивача від 23.04.2024, загальний процент розрахунку пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" від заробітку встановлено на рівні 80% (а.с. 22).
Однак, відповідачем при розрахунку розміру пенсії позивача на підставі її заяви від 23.04.2014 не враховано, що позивачу вперше пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII призначено у 2010 році, а у 2014 було поновлено виплату такої пенсії.
Зі змісту норми Закону №3732, в редакції від 01.04.2014, вбачається, що нею врегульовано розмір пенсії у випадку, коли "пенсія державним службовцям призначається".
Суд першої інстанції вірно зауважив, що зміни у законодавстві щодо розміру пенсії в частині визначення розміру відсотку заробітної плати стосуються осіб, які звернулись за призначенням пенсії після набуття чинності такими змінами законодавства, та не можуть застосовуватися при здійсненні перерахунку вже призначеної пенсії.
Отже дії відповідача щодо самостійного зменшення розміру відсотків пенсії від заробітної плати при перерахунку вже призначеної пенсії позивачу обгрунтовано визнані судом першої інстанції неправомірними, так як в межах спірних правовідносин у 2014 році фактично мало місце поновлення раніше призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, то судова колегія з останнім погоджується та зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).
З метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вірно визнав за можливе задовольнити позов у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП, у розмірі 90 відсотків заробітної плати, з урахуванням довідок Департаменту сім`ї, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації від 22.04.2014 №743/01.01-15/14, від 15.05.2014 №861/01.01-15/14 про складові заробітної плати, з урахуванням раніше проведених виплат.
В той же час, колегією суддів з`ясовано, що позовні вимоги позивачем заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Так, абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 21 лютого 2024 року (справа № 240/27663/23).
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зазначив, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
При цьому, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Верховний Суд у справі № 240/27663/23 наголосив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Так, про факт виплати пенсії в розмірі 80% заробітної плати з 23.04.2014 позивачу не могло не бути відомо принаймні з травня 2014 року, тобто з моменту отримання пенсії за квітень  2014 року.
У свою чергу доказів вчинення будь-яких дій до 13.02.2024 року, а саме до моменту звернення до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії позивачем не надано.
Колегією суддів враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.
Таким чином, з`ясування лише в березні 2024 року, а саме з моменту отримання відповіді пенсійного органу, причин невиплати пенсії у розмірі 90% заробітної плати не може вважатися поважною причиною для поновлення строку звернення до суду.
За таких обставин, подання позивачем в березні 2024 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням рішень, бездіяльності відповідача щодо безпідставної, на думку позивача, відмови у здійсненні перерахунку пенсії, починаючи з травня 2014 року, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
З урахуванням наведених норм права та з огляду на те, що позивач просила здійснити перерахунок пенсії з 01.05.2014 року, а з цим позовом звернулась лише 14.03.2024, беручи до уваги періодичний характер пенсійних виплат, об`єктивність та відчутність різниці в отримуваній кожного місяця сумі пенсії та наведені правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що остання пропустила строк звернення з цим адміністративним позовом до суду першої інстанції в частині позовних вимог за період з 01.05.2014 по 14.09.2023.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 травня 2014 року пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП, у розмірі 90 відсотків заробітної плати, з урахуванням довідок Департаменту сім`ї, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації від 22.04.2014 №743/01.01-15/14, від 15.05.2014 №861/01.01-15/14 про складові заробітної плати, з урахуванням раніше проведених виплат.
Позовні вимоги за період з 01.05.2014 по 14.09.2023, залишити без розгляду.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.                                                                         .               

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.